ОДЕСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Кафедра фізіології

ФІЗІОЛОГІЯ

Навчальний посібник
Для студентів стоматологічного факультету
(МАГІСТР)
За редакцією доктора медичних наук, 
професора О. А. Шандри

Затверджено на методичній нараді 
                                                               кафедри 05.01.2021 р.		
					  Протокол № _6__.
                                                               Зав. кафедри: з.д.н.т.України,
 д.мед.н.,
                                                              професор  	__________    О.А. Шандра

Oдеса 2021

ВСТУП 

Фізіологія — одна з фундаментальних наук серед медико-біологічних дисциплін, що вивчаються у вищих навчальних закладах. Вона має за мету дослідження закономірностей функцій цілісного організму людини і його структур 
(систем, органів, тканини) в їх сукупності та взаємодії організму з навколишнім середовищем.
Вивчення фізіології як навчальної дисципліни значною мірою базується на виконанні студентами фізіологічного практикуму, зміст якого постійно ускладнюється і вдосконалюється. З огляду на сучасні тенденції введення до навчального процесу нових методик дослідження та альтернативних методів навчання, виникла необхідність у виданні даного навчального посібника для практичної і самостійної роботи студентів.
Запропонований посібник має на меті ознайомити студентів з основними сучасними методиками дослідження функцій організму людини, що наближає до виконання завдань практичної медицини. Деякі практичні роботи підвищеної складності пропонується відтворювати у вигляді демонстрації за допомогою матеріалів навчальних комп’ютерних програм і відеофільмів з подальшим розв’язанням наведених у посібнику ситуаційних завдань. Такий підхід виділяє цей посібник серед наявних сьогодні і дозволяє студентам отримати безпосереднє підтвердження теоретичним положенням, засвоїти сучасні методи фізіологічних досліджень та здобути основні практичні навички ще до безпосереднього контакту з пацієнтами, що дозволить знизити імовірність помилкових дій у майбутній професійній діяльності лікаря.
Даний навчальний посібник повністю охоплює всі залікові модулі, передбачені програмою МОЗ України відповідно до викладання дисципліни «Фізіологія» за кредитно-модульною системою. До складу першого розділу посібника «Загальна фізіологія», який відтворює перший модуль, увійшло 6 змістових модулів (глав): вступ у фізіологію, фізіологія збудливих тканин, нервова регуляція функцій організму, роль центральної нервової системи (ЦНС) у регуляції рухових функцій, роль автономної нервової системи (АНС) в регуляції вісцеральних функцій, гуморальна регуляція та роль ендокринних залоз у регуляції вісцеральних функцій організму. 
Другий розділ «Фізіологія вісцеральних систем: крові, кровообігу, дихання» містить теми відповідних глав із фізіології крові, кровообігу та процесів дихання. 
Третій розділ присвячений фізіологічним процесам метаболізму, терморегуляції, травлення, виділення, аналізаторам та вищій нервовій діяльності. Кожний розділ супроводжується контрольними питаннями, тестовими завданнями, схемами і таблицями, що дозволяє студентам підготуватися до ліцензійного іспиту «Крок-1», а також сприяє активізації їх пізнавальної та творчої діяльності, усвідомленому засвоєнню фізіології, яка є базою для подальшого вивчення спеціальних дисциплін майбутніми фахівцями. Викладені у посібнику матеріали здатні покращити розуміння тем, що вивчаються з курсу фізіології, забезпечити міждисциплінарний інтегрований зв’язок знань студентами, оскільки матеріал викладається з урахуванням загальних знань з курсів біології, медичної фізики, анатомії та гістології, медичної хімії, патологічної фізіології і фармакології.
Навчальний посібник розрахований на студентів, аспірантів і викладачів вищих медичних навчальних закладів.

 Вступ у фізіологію. Фізіологія збудливих тканин 
Конкретні цілі:
1. Пояснювати фізіологічні основи методів дослідження функцій організму в експерименті і під час дослідження функцій людини за умов різних фізіологічних станів.
2. Трактувати поняття «фізіологічна система» організму і роль механізмів регуляції у досягненні пристосувальних реакцій.
3. Аналізувати етапи становлення фізіології як фундаментальної дисципліни та роль окремих науковців на кожному з її етапів.
4. Пояснювати механізми розвитку мембранного потенціалу спокою (МПС) і мембранного потенціалу дії (МПД) у нервових і м’язових волокнах, інтерпретувати їх параметри.
5. Пояснювати механізми дії електричного струму на збудливі тканини, інтерпретувати вплив електричних імпульсів із різними параметрами на мембранні потенціали (МП) нервових і м’язових волокон.
6. Робити висновки про збудливість нервових і м’язових волокон на підставі величини порога деполяризації.
7. Пояснювати механізми та закономірності проведення нервового імпульсу нервовими волокнами, інтерпретувати причини порушення провідності.
8. Пояснювати механізми хімічної передачі збудження крізь нервово-м’язовий синапс.
9. Інтерпретувати механізми блокади нервово-м’язового проведення збудження.
10. Пояснювати механізми сполучення збудження і скорочення в поперечно-смугастих м’язових волокнах, скорочення і розслаблення.
11. Інтерпретувати залежність характеру скорочення м’язів від сили і частоти подразнення.
12. Інтерпретувати роль факторів, від яких залежить сила скорочення м’язів.

Тема 1. Предмет і задачі фізіології. Поняття про «функцію», «здоров’я», «норму». Методи фізіологічних досліджень. Мембранні потенціали. Фізіологічний механізм формування потенціалу спокою. Мембранні потенціали. Дослідження потенціалу дії.
 Мотиваційна характеристика теми. Фізіологія, будучи основою медицини, необхідна для розуміння та аналізу фізіологічних процесів, що перебігають в організмі, і механізмів їх регуляції, які забезпечують життєдіяльність у мінливих умовах зовнішнього та внутрішнього середовищ. Розуміння завдань і змісту фізіології, а також методів дослідження функцій організму необхідні для практичної діяльності лікаря.
Мета заняття: 
1. Ознайомити студентів з методами фізіологічних досліджень. 
2. Студенти повинні засвоїти поняття: функція, подразнення, збудження, подразливість, збудливість.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Фізіологія як наука, що вивчає об’єктивні закономірності функцій організму людини і його структур (систем, органів, тканин, клітин) в їх єдності та взаємодії організму з зовнішнім середовищем.
2. Фізіологія як наукова основа медицини, що вивчає функції організму, шляхи збереження здоров’я і працездатності. Значення фізіології в підготовці лікаря.
3. Методи фізіологічних досліджень: спостереження, експериментування, моделювання.
4. Рівні будови організму людини і його функції. Єдність організму і зовнішнього середовища
5. Фізіологічна характеристика функцій, їх параметри. Взаємозв’язок між структурою і функцією. Вікові та статеві особливості функцій.
6. Функції клітин, тканин, органів, фізіологічних систем організму. Гомеостаз і гомеокінез.
7. Подразливість, збудливість як основа реакції тканини на подразнення. Збудження.
8. Сучасні уявлення про будову і функції клітинних мембран.
9. Іонні канали мембран, їх види, функції. Іонні градієнти клітини — іонна асиметрія.
10. Транспорт іонів крізь мембрани. Іонні насоси мембран, їх функції.
11. Рецептори мембран, їх функції.
12. Мембранний потенціал спокою, механізми походження, методи реєстрації. Параметри МПС і його фізіологічна роль.
Питання до письмової відповіді:
1. Дайте визначення нормальної фізіології як науки. Перерахуйте основні принципи фізіології людини.
2. Перерахуйте методи фізіологічних досліджень і опишіть переваги електричних подразнень перед іншими видами подразнень.
3. Сформулюйте, що таке подразливість, збудливість і збудження.
4. Перерахуйте фізіологічні властивості нервової та м’язової тканин. Дайте їм характеристику.
5. Дайте визначення порогу подразнення.
6. МПП, механізми походження, методи реєстрації.
7. МПД, механізми походження, методи реєстрації.
8. Фази МПД і його параметри. Фізіологічна роль МПД.
9. Зміни збудливості клітини під час розвитку МПД. Періоди абсолютної та відносної рефрактерності, механізми їх походження, фізіологічне значення.
10. Зміни МП під час дії електричного струму як подразника. Локальна відповідь (ЛВ), або локальний потенціал (ЛП).
11. Рівень критичної деполяризації. Поріг деполяризації як міра збудливості.
Питання до письмової відповіді:
1. Намалювати схему однофазного МПД, відзначити фази МПД, їх тривалість.
2. Описати роботу іонних насосів мембран у стані збудження мембрани.
3. Намалювати схему співвідношень фаз МПД і фаз змін збудливості клітини.
4. Охарактеризувати фази абсолютної та відносної рефрактерності, супернормальної збудливості.
5. Охарактеризувати рівень обмінних процесів у збудливій клітині під час збудження.
6. Описати сучасні методики реєстрації МПД.
Програма практичної роботи на занятті: дослідження механізмів виникнення і методів реєстрації мембранних потенціалів дії збудливих тканин із використанням матеріалів навчального відеофільму. (Зробіть висновок, занесіть його у протокол дослідження, розв’яжіть відповідні ситуаційні та тестові завдання.)
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Якої сили подразненням необхідно вплинути на нервове волокно, щоб викликати збудження у фазі відносної рефрактерності?
A. Підпорогове
B. Надпорогове
C. Порогове
D. Підпорогове тривале
E. Порогове тривале

2. Чим загрожує небезпечне для життя отруєння ботулінічним токсином, що блокує вхід іонів Ca2+ в нервові закінчення аксонів мотонейронів?
A. Розвитком блювання
B. Зупинкою серця
C. Розладом тонусу судин
D. Зупинкою дихання
E. Розвитком діареї

3. На тканину діють електричним імпульсом катодного напрямку, амплітуда якого дорівнює 70 % порога. Які зміни МП це викличе?
A. Гіперполяризацію
B. МПД
C. Часткову деполяризацію
D. Змін не буде
E. Гальмівний постсинаптичний потенціал (ГПСП)

4. Під час фази деполяризації МПД превалює:
A. Вихід Na+ з клітини
B. Вхід К+ у клітину
C. Вихід К+ з клітини
D. Вхід Са2+ у клітину
E. Вхід Na+ у клітину

5. Під час піка МПД найбільша концентрація усередині клітини іонів:
A. Cl-
B. Na+
C. Ca2+
D. K+
E. Mg2+

6. При збільшенні кількості інактивованих Na+ каналів у клітинній мембрані під дією місцевого анестетика швидкість зростання амплітуди фази деполяризації ... і збудливість мембрани ...
A. Збільшується ... зменшується
B. Зменшується ... зменшується
C. Не змінюється ... зменшується
D. Зменшується ... збільшується
E. Збільшується ... збільшується

7. Для того щоб викликати деполяризацію клітинної мембрани, усередину клітини необхідно помістити:
A. Анод
B. Катод
C. Анод і катод
D. Нульовий електрод
E. Нульовий електрод і анод

8. У результаті генерації МПД в нервовому волокні використовується енергія АТФ, що йде на:
A. Інактивацію Na+ каналів
B. Активацію Na+ каналів
C. Відновлення іонної асиметрії
D. Відкриття активних центрів актину
E. Інактивацію К+ каналів

9. Під час фази деполяризації МПД проникність мембрани найбільша для іонів:
A. Mg2+
B. K+
C. Ca2+
D. Cl-
E. Na+

10. Іонний струм, що виникає під час деполяризації, забезпечується переважно:
A. Рухом Na+ за концентраційним градієнтом
B. Рухом K+ за концентраційним градієнтом
C. Рухом Na+ проти концентраційного градієнта
D. Рухом K+ проти концентраційного градієнта
E. Рухом K+ i Na+ проти концентраційного градієнта
Відповіді
1.В, 2.D, 3.C, 4.E, 5.D, 6.D, 7.A, 8.C, 9.E, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Після дії на збудливу клітину отрути, що пригнічує синтез АТФ, дія електричного подразника приведе до того, що вхідний струм Na+ під час розвитку МПД ... внаслідок ...
A. Зменшиться ... зменшення концентраційного градієнта Na+
B. Збільшиться ... зменшення концентраційного градієнта Na+
C. Збільшиться ... збільшення концентраційного градієнта Na+
D. Зменшиться ... збільшення концентраційного градієнта Na+
E. Не зміниться ... зменшення концентраційного градієнта Na+

2. За умов збільшеної кількості інактивованих Na+ каналів під дією місцевого анестетика поріг деполяризації клітинної мембрани ..., а її збудливість ...
A. Збільшиться ... збільшиться
B. Зменшиться ... зменшиться
C. Збільшиться ... не зміниться
D. Збільшиться ... зменшиться
E. Не зміниться ... зменшиться

3. Під час піка МПД поріг деполяризації збудливої клітини ..., а її збудливість ...
A. ­ в 2–5 разів … ¯ в 2–5 разів
B. ® до нескінченності ... прагне до 0
C. ¯ в 3–5 разів ... ­ в 3–5 разів
D. Не змінюється ... прагне до 0
E. Прагне до 0 ... не змінюється

4. Іонний струм під час фази реполяризації МПД переважно забезпечується:
A. Рухом K+ за концентраційним градієнтом
B. Рухом Na+ за концентраційним градієнтом
C. Рухом Na+ проти концентраційного градієнта
D. Рухом K+ проти концентраційного градієнта
E. Роботою Na+/K+ насоса

5. За умов збільшення кількості інактивованих Na+ каналів під дією місцевого анестетика абсолютне значення КРД мембрани ... і її збудливість ...
A. Зменшиться ... збільшиться
B. Збільшиться ... зменшиться
C. Зменшиться ... зменшиться
D. Зменшиться ... не зміниться
E. Не зміниться ... збільшиться

6. Після дії на збудливу клітину отрути, що пригнічує синтез АТФ, серія подразнень приведе до того, що струм К+ під час МПД:
A. Збільшиться
B. Зменшиться
C. Не зміниться
D. Зникне
E. Змінить напрямок

7. Na+/K+ насос:
A. Вводить іони Na+ в клітину
B. Вводить іони K+ в клітину
C. Виводить іони Na+ із клітини
D. Виводить іони K+ із клітини
E. Виводить іони Cl- із клітини

8. Як зміниться поріг деполяризації мембрани під час збільшення сили надпорогового електричного подразнювального стимулу?
A. Прагне до 0
B. Збільшиться
C. Зменшиться
D. Зникне
E. Не зміниться

9. В експерименті необхідно оцінити рівень збудливості тканини. Який показник для цього необхідно визначити?
A. Амплітуду МПД
B. Рівень МПС
C. Тривалість МПД
D. Поріг деполяризації
E. КРД

10. Як зміниться збудливість мембрани нервової клітини під час піка МП?
A. Зникне
B. Збільшиться в 1,5–3 рази
C. Не зміниться
D. Зменшиться в 2–3 рази
E. Зменшиться в 1,5–3 рази
Відповіді
1.A, 2.D, 3.B, 4.A, 5.C, 6.B, 7.C, 8.E, 9.D, 10.A.
Ситуаційні завдання
1. Розрахуйте, чи виникне збудження, що поширюється, у нерві, якщо відомо, що МПС = 
= –90 мВ, КРД на 30 % нижчий за нього, а подразнювальний струм змінює МП в одному випадку на 10 мВ, в іншому — на 30 мВ?
2. Нерв подразнюють із частотою 10, 100 і 1000 Гц. Розрахуйте, скільки МПД виникатиме в кожному випадку?
3. Поясніть, чи постраждають механізми, пов’язані з генерацією МПД у клітині, якщо її обробити протеолітичними ферментами. Намалюйте схему зміни МПД.
4. Гігантський аксон кальмара помістили в середовище, що за своїм складом відповідає міжклітинній рідині. Під час подразнення аксона виник МПД. Потім концентрацію іонів Na+ в середовищі зрівняли з їх концентрацією в аксоні і повторили подразнення. Поясніть, що виявили. Намалюйте графік зміни МП.
5. Перелічіть і поясніть механізми явищ, які мають місце при відповідній реакції збудливої мембрани на подразнення, близьке до порогової сили. Намалюйте графік ЛП.
6. Поясніть, що відбудеться з нервовою клітиною, якщо її помістити в розчин ціанідів. Намалюйте схему зміни МП.
7. Поясніть, як і чому зміниться збудливість тканини, якщо під час гіперполяризації мембрани КРД не змінюється. Намалюйте схему зміни МП.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Збудження виникне за умов, якщо МПС менший або дорівнює КРД. Тому в цьому випадку збудження, що поширюється, виникне тільки за умови, що МП зменшиться на величину, більшу 27 мВ (на 30 %).
2. Нерв не може збуджуватися з якою завгодно великою частотою. Цьому перешкоджає АРП, що триває приблизно 2 мс після початку МПД. При частоті 10 Гц інтервал між подразниками становить 0,1 с, при 100 Гц — 0,01 с. В обох випадках він досить великий для того, щоб рефрактерний період закінчився і нерв відтворив подразнення із заданою частотою. При частоті ж 1000 Гц інтервал між подразненнями занадто малий (0,001 с), і тому кожний другий імпульс буде потрапляти в період рефрактерності після попереднього збудження. Загальна кількість МПД не перевищуватиме 500.
3. Протеолітичні ферменти розщеплюють білкові молекули, які входять до складу стінок іонних каналів і «воріт», що відкривають і закривають ці канали. Отже, порушиться проникність мембрани для іонів.
4. Під час вирівнювання концентрації Na+ з обох сторін мембрани потік цих іонів у клітину за умов подразнення буде відсутній і МПД не виникне.
5. Зменшення МП, локальна деполяризація, ЛП.
6. Ціаніди блокують роботу дихальних ферментів, припиняють окисні процеси, необхідні для ресинтезу АТФ. За цих умов у нерві перестане працювати Na+/K+ насос, що підтримує градієнт концентрації іонів з обох сторін мембрани. Концентрація їх зрівняється, і нерв втратить збудливість.
7. Збудливість зменшиться, оскільки в цьому випадку необхідні більша сила і більший час, щоб змінити МП до КРД.

Тема 2. Дослідження механізмів електричного подразнення і проведення збудження збудливими тканинами. Механізми проведення збудження крізь нервово-м’язовий синапс. Властивості скелетних м’язів та механізми їх скорочення, розслаблення і втоми.
Мотиваційна характеристика теми. Для практичної діяльності лікаря має значення розуміння механізмів дії постійного електричного струму на органи і тканини та знання його параметрів, необхідних для виникнення як локального збудження, так і такого, що поширюється, у збудливих тканинах.
Мета заняття. Знати: 
1. Закони подразнення клітин постійним електричним струмом. 
2. Вплив параметрів електричного струму (сили, часу дії, швидкості зростання) на зміну фізіологічних властивостей збудливих тканин.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Дайте визначення поняттю «подразник» і перелічіть його види.
2. Наведіть переваги електричного подразника і його параметри, необхідні для виникнення у тканинах як локального збудження, так і такого, що поширюється.
3. Зміни МП під час дії постійного електричного струму. Механізми електричного подразнення клітин.
4. Іонні механізми ЛП як місцевого збудження. КРД. Поріг деполяризації як міра збудливості.
5. Фізіологічні характеристики збудження, що поширюється, і його відмінності від місцевого.
6. Закон «сили-часу» Гоорвега — Вейса — Лапіка, умови його прояву.
7. Закон «градієнта» — залежність подразнювальної дії електричного струму від швидкості його зростання й убування в часі, умови його прояву.
8. Закони «градації» і «все або нічого» — залежність подразнювальної дії від порогової сили струму. Умови прояву цих законів.
9. Закони проведення збудження нервовими волокнами. Що таке фактор надійності проведення збудження нервовим волокном?
10. Механізми поширення збудження мієліновими і безмієліновими нервовими волокнами.
11.Будова і функції нервово-м’язового синапсу.
12. Механізми хімічної передачі збудження крізь нервово-м’язовий синапс.
13. Механізм виникнення потенціалу кінцевої пластинки (ПКП).
14.Механізм скорочення і розслаблення поперечно-смугастих м’язів.

Питання до письмової відповіді:
1. Визначте поняття «подразник» і вкажіть його види.
2. Перелічіть властивості електричного подразника.
3. Намалюйте графіки локального збудження і такого, що поширюється, в умовах дії електричного струму як подразника.
4. Опишіть іонні механізми ЛП. Дайте визначення КРД і порога деполяризації як міри збудливості.
5. Визначте відмінності локальних збуджень від тих, що поширюються.
6. Намалюйте графік і сформулюйте закон «сили-часу» Гоорвега — Вейса — Лапіка. Дайте визначення параметрам збудливості: реобаза, корисний час, хронаксія, критичний нахил.
7. Опишіть залежність подразнювальної дії електричного струму від швидкості його зростання й убування в часі.
8. Дайте визначення законам «градації» і «все або нічого».
9. Опишіть полярний закон Пфлюгера.
10. Механізми хімічної передачі збудження крізь нервово-м’язовий синапс.
11. Механізм виникнення потенціалу кінцевої пластинки (ПКП).
Будова і функції нервово-м’язового синапсу.
12. Електрохімічне сполучення збудження й скорочення.

Програма практичної роботи на занятті: дослідження параметрів постійного електричного струму, необхідних для виникнення збудження, що поширюється (МПД) в збудливих тканинах.
Методика дослідження збудливості рухових нервів за пороговою силою електричного 
подразнення їх рухових точок
Параметрами постійного електричного струму, що мають значення для виникнення МПД у збудливих тканинах, є такі: полярність імпульсів, їх сила, тривалість і швидкість зростання. У клінічній практиці збудливість нервових і м’язових тканин визначають за пороговою силою (напругою) електричного подразника відповідних рухових точок. Рухова точка нерва — це ділянка шкіри тіла, під якою даний нерв розташований найбільш поверхнево. Рухові точки м’язів — ділянки шкіри тіла, що відповідають місцям входження у ці м’язи нервових волокон. Порогова сила подразнення для цілісного нерва або м’яза визначається рівнем порога збудження їх найбільш збудливих волокон.
Для роботи необхідні: електричний стимулятор, який видає на виході прямокутні електричні імпульси дозованої напруги, подразнювальні електроди, ізотонічний розчин натрію хлориду, шматочки марлевої тканини, закріплююча гумова стрічка.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Дослідження рекомендують проводити на кількох випробуваних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця індивідуальних реакцій. Реєстрацію кожного показника експериментатор проводить на обох руках, відзначаючи їх виразність і симетричність.
На поверхні плеча досліджуваного за допомогою гумової стрічки розміщують пасивний подразнювальний електрод (анод), під яким знаходиться шматочок марлевої тканини, зволожений ізотонічним розчином натрію хлориду. На поверхні передпліччя розміщують активний подразнювальний електрод (катод) над руховою точкою нерва — поверхневого згинача пальців руки. Переконуються у правильному розміщенні активного електрода, провівши тестуюче подразнення нерва імпульсами достатньої сили (20–
25 В) і тривалості (5–10 мс) за умов частоти 1 імп/с у режимі стимулятора «ритмічна серія». Після цього зменшують напругу до нульової точки і перемикають стимулятор у режим «одиночні імпульси». Поступово збільшують силу подразнювального імпульсу від 0 до 30 В і після кожного зростання напруги проводять пробне подразнення досліджуваного нерва. Дослідження продовжують до моменту появи у відповідь на чергове подразнення ледь помітного згинання пальців. Занотовують напругу, під час якої виникло згинання пальців. Потім змінюють полярність, не змінюючи напруги, і відмічають, чи виникне згинання пальців. Після цього відновлюють попередню полярність і починають поступово зменшувати тривалість подразнювального стимулу, відмічаючи, чи за будь-якої тривалості подразнення виникне згинання пальців руки у досліджуваного.
Оформлення результатів і їх оцінка: запишіть до протоколу показники напруги, тривалості та полярності, за яких виникало збудження і почали згинатися пальці руки досліджуваного. Порівняйте результати кількох випробуваних. Зробіть висновки.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Чому при ¯ швидкості зростання сили електричного струму амплітуда МПД нерва знижується, а при занадто малій швидкості підвищення МПД не виникає взагалі?
A. У нерві розвивається стомлення
B. Підвищується КРД нерва
C. Збільшується Na+ проникність мембран 
нервових волокон
D. Знижується КРД нерва
E. Знижується К+ проникність мембран нервових волокон
2. З метою діагностики для визначення чутливості зубів (збудливості чутливих нервів і пульпи) застосовують постійний струм. Здорові зуби незалежно від групової належності мають однакову чутливість і реагують на силу постійного струму 2–6 мкА. У пацієнта виникла реакція за умов порогового подразнення струмом силою 1 мкА. Це свідчить про:
A. Руйнування пульпи
B. ­ чутливості зуба і пульпіт
C. ­ чутливості зуба і пародонтоз
D. ¯ чутливості, пульпіт
E. ¯ чутливості зуба, пародонтоз

3. З метою діагностики для визначення збудливості зубів (чутливих нервів і пульпи) застосовують постійний струм. Здорові зуби (незалежно від групової належності) мають однакову збудливість і реагують на силу постійного струму 2–6 мкА. У пацієнта реакція виникає за умов порогового подразнення струмом силою 10 мкА. Це свідчить про:
A. ¯ збудливості і пародонтоз
B. ­ збудливості і пульпіт
C. Руйнування пульпи
D. ­ збудливості і пародонтоз
E. ¯ збудливості і пульпіт

4. Чому під час нанесення порогового подразнення в АРП не виникає відповіді?
A. Недостатня сила подразнення
B. Знижена збудливість
C. Висока збудливість
D. Відсутня збудливість
E. Знижена лабільність

5. Якої сили подразнення потрібно нанести на нервове волокно, щоб викликати збудження у ВРП?
A. Допорогове, досить тривале
B. Допорогове
C. Граничне
D. Надграничне
E. Усі відповіді вірні

6. Які умови необхідні, щоб виникло повноцінне збудження збудливої тканини?
A. Висока лабільність і нормальна збудливість
B. Порогове подразнення і нормальна збудливість
C. Допорогове подразнення і знижена збудливість
D. Допорогове подразнення і нормальна збудливість
E. Порогове подразнення і знижена збудливість

7. В експерименті досліджували хронаксію клітин різних тканин. Де вона виявилася найменшою?
A. У кардіоміоцитах
B. У міоцитах гладкого м’яза
C. У мотонейронах спинного мозку
D. У міоцитах скелетного м’яза
E. У залозистих клітинах

8. В експерименті досліджували поріг сили подразнення клітин різних тканин. Де він виявився найменшим?
A. У кардіоміоцитах
B. У міоцитах гладкого м’яза
C. У мотонейронах спинного мозку
D. У міоцитах скелетного м’яза
E. У залозистих клітинах

9. В експерименті досліджували лабільність клітин різних тканин. Де вона виявилася найбільшою?
A. У кардіоміоцитах
B. У міоцитах гладкого м’яза
C. У мотонейронах спинного мозку
D. У міоцитах скелетного м’яза
E. У залозистих клітинах

10. В експерименті досліджували рефрактерність клітин різних тканин. Де вона виявилася найменшою?
A. У кардіоміоцитах
B. У міоцитах гладкого м’яза
C. У мотонейронах спинного мозку
D. У міоцитах скелетного м’яза
E. У залозистих клітинах
Відповіді
1.В, 2.С, 3.Е, 4.D, 5.D, 6.B, 7.C, 8.C, 9.C, 10.C.
Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Ізольований нерв подразнювали поодинокими електричними стимулами, постійно збільшуючи силу подразнення. Чому за умов збільшення сили подразників амплітуда МПД збільшується, тобто нерв не підпорядковується закону «все або нічого»?
A. Нервові волокна нерва мають різну швидкість проведення збудження
B. Нервові волокна нерва мають різну швидкість акомодації
C. Нервові волокна нерва мають різну лабільність
D. Нервові волокна нерва мають різну рефрактерність
E. Нервові волокна нерва мають різний поріг сили подразнення
2. На нерв подіяли двома послідовними подразниками і зареєстрували один МПД. Чому при збільшенні інтервалу часу між двома подразниками реєструються два МПД?
A. Другий подразник нанесений після закінчення рефрактерного періоду
B. Другий подразник ­ збудливість нерва
C. ­ К+ проникність мембран нервових волокон
D. ¯ Na+ проникність мембран нервових волокон
E. ­ КРД мембран нервових волокон

3. На нерв подіяли двома послідовними подразниками, при цьому другий подразник потрапив у фазу деполяризації. Чому за цих умов виникає тільки один МПД?
A. ­ лабільність нерва
B. Другий подразник потрапив у фазу АРП
C. Відбулося ­ збудливості нерва
D. ¯ КРД нерва
E. ¯ K+ проникність мембран нервових волокон

4. Яка з перелічених збудливих структур характеризується найбільшою лабільністю?
A. М’язове волокно
B. Синапс між двома нервовими клітинами
C. Нервове волокно
D. Міоневральна пластинка
E. Залозиста тканина

5. Подразник порогової сили:
A. Не змінює МП
B. Викликає розвиток ЛП
C. Деполяризує мембрану до КРД
D. Гіперполяризує мембрану
E. Реполяризує мембрану

6. ЛП зумовлений:
A. ­ Nа+ провідності
B. ¯ Са++ провідності
C. ­ Сl-  провідності
D. ¯ проникності для К+
E. ­ проникності для К+

7. Збудливість клітини ¯ за умов розвитку:
A. ЛП
B. Слідової деполяризації
C. Слідової гіперполяризації
D. Фази деполяризації МПД
E. Зменшення КРД

8. Під час ЛП поріг деполяризації мембрани ... і збудливість клітини ...
A. Не зміниться ... зменшиться
B. Збільшиться ... зменшиться
C. Зменшиться ... збільшиться
D. Прагне до нескінченності ... прагне до 0
E. Більше 0 ... зникне

9. За умов тривалої дії на збудливі тканини позаклітинно розташованого катода збудливість клітини ..., що зумовлено ...
A. Зменшується ... інактивацією Na+ каналів
B. Збільшується ... активацією Na+ каналів
C. Не змінюється ... входом Ca2+ у клітину
D. Зменшується ... інактивацією Ca2+ каналів
E. Зменшується ... входом К+ у клiтину

10. За умов збільшення сили надпорогового струму амплітуда МПД збудливої клітини:
A. Не зміниться
B. Зменшиться
C. Збільшиться
D. Зникне
E. Взагалі не виникне
Відповіді
1.E, 2.A, 3.B, 4.C, 5.C, 6.A, 7.D, 8.C, 9.A, 10.А.
Ситуаційні завдання
1. Розрахуйте, як зміниться збудливість нерва в результаті тривалого подразнення постійним струмом, якщо КРД (Ек) підвищився на 20 %. Величина деполяризації становить 10 % від рівня МП. Вихідні величини: МПС (Е0) = –100 мВ, 
Ек = –70 мВ.
2. Яким чином і на яку величину повинен зрушитися КРД, щоб на аноді виникло збудження за умов розмикання постійного струму, що збільшить Е0 на 10 мВ? Прийняти Е0 = –100 мВ, Ек = –70 мВ.
3. Поріг подразнення під анодом за умов розмикання постійного струму 2 мВ. Чи скоротиться м’яз під час замикання і розмикання, якщо подразнювати нервово-м’язовий препарат висхідним струмом у 1,9 мВ?
4. Реобаза розмикального удару = 3 мВ. Нерв подразнюють струмом 10 мВ. Напрямок струму спадний. Розрахуйте, що станеться з м’язом під час розмикання ланцюга подразнювального струму?
5. Тривалість МПД м’яза 10 мс. Розрахуйте, з якою частотою необхідно давати подразнювальний стимул, щоб він потрапляв у період субнормальної збудливості.
6. Дві людини випадково опинилися під короткочасним впливом змінного струму однаково високої напруги різної частоти. В одному випадку частота струму становила 50 Гц, у другому — 100 000 Гц. Одна людина не постраждала, друга дістала електротравму. Поясніть, яка саме людина і чому?
7. Відомо, що вплив на людину високочастотного струму може не викликати збудження через короткочасність кожного коливання струму. Проте такий струм здатний спричинити зміни в тканинах. Пояснить, які зміни і чому.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. У цьому випадку вихідна збудливість мембрани відповідає різниці Е0 і Ек у 30 мВ. На початку деполяризації, коли МП дорівнював 
–90 мВ, а різниця Е0 і Ек = 20 мВ, збудливість зросла на одну третину. Після тривалого подразнення КРД досяг величини –56 мВ. Оскільки у цьому випадку різниця Е0 і Ек становила 34 мВ, то збудливість тканини знизилася. Це явище зветься «катодичною депресією» Вериго.
2. Під анодом МП збільшується, а при вимиканні струму повертається до вихідного рівня. Отже, щоб при розмиканні під анодом могло виникнути збудження, необхідне зростання КРД на таку величину, щоб він став рівним вихідному МП. Цей зсув МП не залежить від амплітуди гіперполяризації, а визначається головним чином її тривалістю. Необхідне зрушення дорівнює 100 – 70 = 30 мВ.
3. При замиканні м’яз скоротиться, тому що поріг замикального удару постійного струму менше розмикального. При розмиканні скорочення не буде.
4. Скорочення не буде, тому що в цьому випадку катод перебуває ближче до м’яза, і за умов сильного струму під ним виникає гальмування (катодична депресія Вериго), що блокує збудження, яке приходить від анода під час розмикання струму.
5. Оскільки тривалість МПД збігається з періодом рефрактерності, після якого відбудеться фаза супернормальної збудливості, інтервал між подразненнями повинен бути 10 мс. Це відповідає частоті подразнення 100 Гц. Щоб імпульс потрапив у субнормальний період, необхідно застосовувати подразнення з більш високою частотою.
6. Електротравму дістала перша людина. У другому випадку величина струму під час кожного його коливання зростає дуже швидко, але саме коливання триває настільки малий час, що іони не встигають пройти крізь мембрану і спричинити деполяризацію. Збудження не виникне. У першому ж випадку і тривалість кожного коливання, і швидкість зростання струму достатні, щоб викликати збудження. Тому мережний струм напругою 220 В та частотою 50 Гц небезпечний для життя навіть у разі короткочасного впливу.
7. Завдяки короткочасності кожного коливання струму іони не встигають пройти крізь мембрану і спричинити деполяризацію. Однак під час кожної зміни напрямку струму іони зміщуються від вихідного положення. Ці рухи часток приводять до виділення теплової енергії. Якщо енергія високочастотного поля є великою, то виділяється багато тепла, отже, може відбутися теплове ушкодження тканини.
Практичні навички 
з фізіології збудливих тканин
Мотиваційна характеристика теми. Закріплення практичних навичок методів дослідження функціонального стану збудливих тканин, що використовуються з метою діагностики і лікування в клініці, є необхідною умовою для практичної діяльності лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Механізми виникнення і проведення збудження нервовими волокнами, нервово-м’язовими синапсами і м’язами. 
2. Методи дослідження процесів збудження в тканинах та їх клінічне застосування.
Перелік практичних навичок із фізіології збудливих тканин:
1. Розраховувати і оцінювати величину МПС, амплітуду МПД нервових і м’язових волокон.
2. Малювати схеми графіків мембранних потенціалів збудливих тканин.
3. Визначати і розраховувати поріг деполяризації, швидкість проведення збудження цими структурами.
4. Розраховувати і графічно зображувати види скорочення м’язів залежно від частоти їх подразнення.
5. Пояснювати механізми скорочення і розслаблення м’язів, нервово-м’язової передачі збудження і вплив різних факторів на ці процеси.
6. Пояснювати методику динамометрії і міографії, аналізувати і оцінювати результати.
        7.Фізіологічні особливості електроміографії жувальних м'язів.
       8. Електроодонтометрія, її значення для діагностики захворювань і лікування зубів.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Динамометрія — це метод виміру .... м’язів:
A. Сили
B. Напруги
C. Амплітуди скорочення
D. Оксигенації
E. Об’єму

2. Кистьова динамометрія — метод виміру сили м’язів-:
A. Згиначів кисті
B. Розгиначів кисті
C. Згиначів спини
D. Розгиначів спини
E. Згиначів і розгиначів спини

3. Станова динамометрія — метод виміру сили м’язів-:
A. Згиначів кисті
B. Розгиначів кисті
C. Згиначів спини
D. Розгиначів спини
E. Згиначів і розгиначів кисті

4. Середня величина абсолютної м’язової сили кисті за умов динамометрії для чоловіків становить:
A. 	35–45 кг
B. 	25–35 кг
C. 	15–25 кг
D. 	45–55 кг
E. 	5–15 кг

5. Середня величина абсолютної м’язової сили кисті за умов динамометрії для жінок становить:
A. 	35–45 кг
B. 	25–35 кг
C. 	15–25 кг
D. 	45–55 кг
E. 	5–15 кг

6. Показник сили руки (ПСР) за умов динамометрії розраховують за формулою:
A. ПСР (%) = маса тіла (кг) /абсолютна сила м’язів (кг)·100 %
B. ПСР (%) = відносна сила м’язів (кг) ´ 
´ 100 % / маса тіла (кг)
C. ПСР (%) = абсолютна сила м’язів (кг) ´ 
´ 100 % / маса тіла (кг)
D. ПСР (%) = маса тіла (кг)·100 % / абсолютна сила м’язів (кг)
E. ПСР (%) = маса тіла (кг)·100 % / відносна сила м’язів (кг)

7. Середня величина ПСР за умов динамометрії у чоловіків становить:
A. 60–70 %
B. 50–60 %
C. 40–50 %
D. 30–40 %
E. 20–30 %

8. Середня величина ПСР за умов динамометрії у жінок становить:
A. 60–70 %
B. 50–60 %
C. 40–50 %
D. 30–40 %
E. 20–30 %

9. Показник зниження сили м’язів (S) за умов динамометрії обчислюють за формулою:
A. 	S = [(f1 – fmin)/fmax]·100
B. 	S = [fmax / (f1 – fmin)]·100
C. 	S = [(fmin – f1)/fmax]·100
D. 	S = 100 / [(f1 – fmin)/fmax]
E. 	S = 100 / [fmax / (f1 – fmin)]

10. Середній показник сили м’язів (Р) визначають за формулою:
A. 	Р = (f1 + f2 + f3  +… + fn) / n
B. 	Р = n / (f1 + f2 + f3+…+ fn)
C. 	Р = (f1 – f2 – f3  –… – fn) / n
D. 	Р = n / (f1 – f2 – f3  –… – fn)
E. 	Р = (f1 + f2 + f3  +… + fn) · n

Відповіді
1.А, 2.A, 3.D, 4.A, 5.B, 6.C, 7.A, 8.C, 9.A, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. За умов зменшення запасу Са2+ в саркоплазматичному ретикулумі скелетного м’яза:
A. Тривалість одиночного скорочення зменшиться
B. Тривалість одиночного скорочення збільшиться
C. Тривалість одиночного скорочення не зміниться
D. Виникне тільки тетанічне скорочення
E. Розслаблення стане неможливим

2. Енергія АТФ у процесі скорочення м’язової клітини необхідна для: 
A. Ковзання ниток актину і міозину
B. Відкриття активних центрів актину
C. Виходу Са2+ із саркоплазматичного ретикулума
D. Конформації тропоніну 
E. Конформації тропоміозину
3. ПКП під час нервово-м’язової передачі виникає:
A. На постсинаптичній мембрані
B. На пресинаптичній мембрані
C. У синаптичній щілині
D. На саркоплазматичному ретикулумі
E. На міофібрилах
4. В умовах дії на скелетний м’яз отрути, що пригнічує синтез АТФ, серія подразнень приведе до ... концентрації Са2+ у саркоплазмі:
A. Збільшення
B. Зменшення
C. Незмінної 
D. Зниження до 0
E. Зникнення
5. Гладкий тетанус скелетного м’яза виникає, якщо наступне подразнення потрапляє у:
A. Фазу вкорочення попереднього скорочення
B. Фазу розслаблення попереднього скорочення
C. Латентний період попереднього скорочення
D. Період спокою
E. Будь-який період попереднього скорочення

6. Яку функцію виконують інтегральні білки мембрани?
A. Визначають структурну цілісність мембрани
B. Є рецепторами мембрани
C. Утворюють іонні насоси
D. Утворюють іонні канали
E. Транспортну

7. Якщо наступне подразнення скелетного м’яза потрапляє у фазу розслаблення попереднього скорочення, то:
A. Виникає зубчастий тетанус
B. Виникає гладкий тетанус
C. Виникає серія одиночних скорочень
D. Скорочення не виникають
E. Це не впливає на скорочення
8. У процесі м’язового скорочення Са2+ вступає у зв’язок з:
A. Тропоніном
B. Тропоміозином
C. Активними центрами актину
D. Голівкою міозину
E. Саркоплазматичним ретикулумом
9. Збудження в скелетному м’язі:
A. Не поширюється з одного м’язового волокна на інше
B. Поширюється з одного м’язового волокна на інше
C. Поширюється з одного м’язового волокна тільки на розташоване поруч
D. Поширюється з м’язового волокна на нервові
E. Не відбувається

10. При зменшенні в м’язовому волокні кількості АТФ серія подразнень приведе до того, що концентрація Са2+ у саркоплазмі:
A. Збільшиться
B. Зменшиться
C. Не зміниться
D. Знизиться до 0
E. Зникне
Відповіді
1.А, 2.A, 3.A, 4.A, 5.B, 6.D, 7.A, 8.A, 9.A, 10.A.
Ситуаційні завдання
1. Визначите, скільки перехоплень Ранв’є перебуває між електродами, якщо відомо, що збудження проходить цю відстань за 140 мс.
2. Нерв подразнюється електричними стимулами різної форми: прямокутної, трикутної та синусоїдальної. Поясніть, за умов якої форми імпульсу поріг подразнення буде найменшим і чому.
3. Поясніть механізм і намалюйте графік зміни величини МПС за умов збільшення в позаклітинному просторі концентрації іонів К+.
4. Поясніть, як вплине активація синтезу АТФ на рівень електричних потенціалів збудливої клітини. Намалюйте графік зміни величини МПС.
5. Поясніть, як зміниться МП клітини, якщо потік Na+ усередину клітини збільшиться, а кількість К+ залишиться без змін. Намалюйте графік зміни МП.
6. Поясніть механізм зміни МП нервового волокна за умов блокади Na+ каналів. Намалюйте графік зміни МП.
7. Поясніть, чому збудливість нервових волокон вища, ніж м’язових. Намалюйте графіки МП нервового і м’язового волокон.
8. Поясніть, яким чином зміниться величина МПС, якщо клітинна мембрана стане абсолютно непроникною для іонів. Намалюйте графік зміни величини МП.
9. Поясніть, що покаже гальванометр, якщо: 
А) Мікроелектрод проколов мембрану.
Б) Уведений глибоко усередину клітини.
Намалюйте графіки МП в обох випадках.
10. Поясніть, чи може яка-небудь речовина вплинути на стан нервової клітини, якщо ця речовина не здатна пройти крізь клітинну мембрану.
11. Під впливом хімічного фактора в мембрані клітини збільшилася кількість К+ каналів, які можуть активуватися за умов збудження. Поясніть, як це позначиться на МПД і чому.
12. Поясніть явище лабільності.
1) Як визначають рівень лабільності
2) Який параметр використовують як міру лабільності збудливої тканини?
3) У яких із перерахованих тканин лабільність вища або нижча і чому: мієлінові нервові волокна, безмієлінові нервові волокна, м’язові волокна і хімічні синапси?
13. Поясніть механізм і намалюйте зміну кривої ПД під час уповільнення процесу інактивації натрієвих каналів.
14. Поясніть, чому гіперполяризація мембрани приводить до зниження рівня збудливості. Наведіть приклади графіків.
15. Нерв знаходиться під впливом тривалого електричного подразнення. Поясніть, що відбудеться з нервом, якщо нанести чергове порогове подразнення в період гіперполяризації нервового волокна. Як називається це явище? Поясніть його механізм.
16. Поріг подразнювального струму 3 В. Тканина подразнюється струмом 10 В, але збудження не виникає. Поясніть, у якому випадку це може спостерігатися.
17. Під час виміру збудливості соми, дендритів і аксонального горбка нейрона отримані такі дані: реобаза різних структур клітини виявилася 100; 30; 10 мВ. Поясніть, яким структурам відповідає кожний із параметрів і чому.
18. Поясніть, чому збудження, переходячи в ділянку, сусідню зі збудженою, не повертається до вже пройденої точки.
19. Відомо, що сумарний МПД нерва складається з МПД дії поодиноких нервових волокон, які входять у нерв. Експериментально досліджували сумарний МПД ізольованого сідничного нерва, виділеного з великої тварини. Подразнення наносили на проксимальний кінець нерва. На дистальному кінці нерва сумарний МПД мав складну форму із кількох піків і хвиль. Амплітуда його значно зменшилася. Поясніть: 
1) Із чим пов’язана зміна форми сумарного МПД за ходом проведення збудження в нерві? 
2) Як діаметр нервового волокна і наявність мієліну впливають на швидкість проведення збудження? 
3) Чому відбувається зменшення амплітуди сумарного МПД?
20. Намалюйте криву м’язового скорочення, позначте її фази і поясніть, які процеси відбуваються у м’язі під час латентного періоду при непрямому подразненні.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. Оскільки час перескакування збудження через одну ділянку перехоплення Ранв’є дорівнює 0,07 мс, то в цьому випадку таких ділянок 
140 : 0,07 = 2000, а перехоплень — на одне більше, тобто 2001.
2. Найменший поріг відзначається при прямокутному стимулі подразнювального струму, бо при повільному зростанні струму через розвиток явищ акомодації збільшується порогова сила.
3. МПС зменшиться, тому що зменшується градієнт  K+ і менше іонів К+ виходитиме із клітини.
4. Порушення синтезу АТФ спричинює порушення роботи іонних насосів мембрани. У результаті цього зменшаться або зникнуть Na+ і K+ градієнти. Клітина втратить здатність до збудження, МПС зменшиться за величиною або зникне. Зменшиться амплітуда або не виникне МПД.
5. Відбудуться деполяризація мембрани і зниження МП.
6. МП збільшиться (гіперполяризація), оскільки К+ струм тепер не зменшуватиметься за рахунок протилежного струму Na+, як було до експерименту.
7. У нерві та м’язі різниця між МП і КРД не однакова: у нерві вона менша (20 мВ), у м’язі — більша (40 мВ).
8. МПС виникає за рахунок дифузії іонів К+ із клітини у міжклітинний простір. Якби мембрана була непроникна для іонів, у тому числі й для К+, то МПС дорівнював би нулю.
9. У тому чи іншому випадку гальванометр покаже величину, що дорівнює МПС, тому що він однаковий у будь-якій ділянці клітини.
10. Якщо речовина може блокувати іонні канали або ушкодити структурні компоненти мембрани, діючи зовні, то стан клітини зміниться.
11. Збільшується вихід К+ із клітини, збільшується МПС, збудливість знизиться, амплітуда МПД зменшиться.
12. 1) Лабільність визначають за допомогою нанесення ритмічних подразнень із частотою, що збільшується, і реєстрацією процесів збудження або скорочення в досліджуваній збудливій тканині. 
2) Мірою лабільності є максимальна частота подразнення, яку збудлива тканина може відтворити без трансформації ритму за одиницю часу. Міра лабільності обернено пропорційна тривалості рефрактерного періоду. 
3) Мієлінові нервові волокна мають найбільшу лабільність, безмієлінові — меншу. Лабільність м’язових волокон ще менша. Найменшу лабільність мають синапси, що пов’язано із затримкою проведення ними збудження.
13. Інактивація Na+ каналів повністю припиняє процес деполяризації мембрани, вона змінюється на реполяризацію, що спричинює відновлення вихідного рівня МП. Якщо інактивація вповільнюється, то зволікатиметься фаза деполяризації, що викличе подовження МПД.
14. За умов гіперполяризації зростає різниця між МП і КРД, тому для виникнення збудження необхідна більша сила подразнення.
15. Нерв не збуджуватиметься, тому що у цей час у результаті сумації позитивних слідових потенціалів мембрана перебуває в стані гіперполяризації, що супроводжується зниженням збудливості. Це явище називається посттетанічним гальмуванням (гальмуванням услід за збудженням).
16. Якщо час дії подразнювального струму буде дуже коротким (відповідно до кривої Гоорвега — Лапика — Вейса).
17. Дендрит має реобазу 100 мВ, сома — 30 мВ, аксонний горбок — 10 мВ.
18. У незбудженій ділянці нормальна збудливість, а у тій, яка була щойно збуджена, виникає рефрактерність, тому збудження не може повернутися назад.
19. 1) Розшарування сумарного МПД на окремі хвилі пов’язане з різною швидкістю проведення збудження у волокнах, що утворюють нерв. 
2) Швидкість проведення збудження більша в мієлінових волокнах із більшим діаметром. 
3) Амплітуда сумарного потенціалу зменшується внаслідок зменшення кількості нервових волокон на дистальному кінці нерва, що пов’язано з відгалуженнями від нерва нервових волокон за ходом його довжини.
20. Подразнення називається непрямим, якщо воно передається нервом, що підходить до м’яза. Від моменту подразнення нерва до моменту початку м’язового скорочення відбуваються такі події: збудження нерва — рух збудження нервом — збудження пресинаптичної мембрани — виділення медіатора — збудження постсинаптичної мембрани — збудження мембрани м’язового волокна — рух збудження м’язовим волокном — електромеханічне сполучення — активація актоміозинового комплексу — скорочення.

 Нервова регуляція функцій організму 
Конкретні цілі:
1. Дослідити контури біологічної регуляції функцій, пояснити роль зворотного зв’язку в забезпеченні пристосувальних реакцій організму.
2. Вивчити механізми передачі інформації в синапсах ЦНС, роль нейромедіаторів і нейромодуляторів; механізми розвитку збудження і гальмування, їх сумацію, роль цих процесів у інтегративній функції ЦНС.
3. Дослідити механізми рефлекторної регуляції функцій і роль частин рефлекторної дуги як складових контурів біологічної регуляції в забезпеченні пристосувальної реакції організму.
4. Аналізувати принципи координації рефлекторної діяльності за участі відповідних нейронних ланцюгів у забезпеченні пристосувальних реакцій організму.
5. Визначити роль різних рівнів ЦНС у забезпеченні пристосувальної реакції організму.
Тема 3. Дослідження біологічної регуляції. Контури біологічної регуляції функцій. Рефлекторний принцип діяльності ЦНС. Синапси ЦНС. Збудження і гальмування в ЦНС. Властивості нервових центрів.
Мотиваційна характеристика теми. Знання основних принципів біологічної регуляції необхідне для розуміння механізмів перебігу фізіологічних процесів в організмі людини як за умов норми, так і при патологічних змінах, що є необхідним для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Принципи біологічної регуляції фізіологічних функцій. 
2. Властивості контурів біологічної регуляції та їх роль у забезпеченні пристосувальних реакцій організму.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Назвіть основні функції ЦНС (керування діяльністю опорно-рухового апарату, регуляція функцій внутрішніх органів, забезпечення свідомості та всіх видів психічної діяльності, організація взаємодії організму з навколишнім середовищем, трудової діяльності). Поясніть механізм їх реалізації.
2. Назвіть принципи (саморегуляція, системний, рефлекторний, принцип зворотного зв’язку і т. ін.), типи (за відхиленням, за збуренням), види (нервовий, гуморальний, міогенний) і рівні регуляції фізіологічних функцій в організмі людини.
3. Контури біологічної регуляції.
4. Регульовані параметри і роль зворотного зв’язку в контурі біологічної регуляції.
5. Нервова регуляції функцій, її особливості, види впливів (пускові, модулювальні). Механізми їх реалізації.
6. Нейрон як структурно-функціональна одиниця ЦНС. Класифікація нейронів за морфологічними і функціональними ознаками. Властивості та функції нейронів. Нейронні ланцюги.
7. Рефлекси, їх класифікація і фізіологічне значення
8. Рецептори, їх класифікація, фізіологічна роль.
9. Поняття про рефлекторну дугу, функції частин цієї дуги.
10. Закони проведення збудження рефлекторною дугою.
11. Поняття про нервовий центр, його види. Наведіть приклади.

Питання до письмової відповіді:
1. Перелічіть основні функції ЦНС і наведіть приклади їх реалізації.
2. Перелічіть принципи, типи і види регуляції фізіологічних функцій в організмі людини.
3. Намалюйте приклади контурів біологічної регуляції функцій.
4. Поясніть роль зворотного зв’язку в забезпеченні пристосувальної реакції організму.
5. Наведіть класифікацію нейронів за структурними і функціональними ознаками.
6. Намалюйте схему замкнутих нейронних ланцюгів, що пояснює можливість циркуляції збудження в ЦНС.
7. Наведіть класифікацію рефлексів. Намалюйте моносинаптичну рефлекторну дугу, вкажіть частини рефлекторної дуги і поясніть їх функціональне значення.
8. Класифікація рецепторів, їх функціональне значення.
9. Дайте визначення поняттям рецептивного поля і рефлексогенної зони рефлексу. Наведіть приклади.
10. Перелічіть види кодування і передачі інформації в ЦНС.
11. Види і механізми адаптації рецепторів.
12. Перелічіть та поясніть властивості нервових центрів.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження рецептивного поля і рефлексогенної зони на спінальній жабі з використанням матеріалів навчального відеофільму. (Зробіть висновок, занесіть його у протокол дослідження та розв’яжіть відповідні ситуаційні і тестові завдання.)
2. Аналіз рефлекторної дуги згинального рефлексу задньої лапки жаби в процесі пристосувальної реакції організму (згинальний рефлекс задньої лапки жаби, рефлекс розгинання, рефлекс скидання (почісування) і обіймаючий (статевий) рефлекс у жаби) з використанням матеріалів навчального відеофільму. (Зробіть висновок, занесіть його у протокол дослідження та розв’яжіть відповідні ситуаційні і тестові завдання.)
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Яка ланка контуру біологічної регуляції забезпечує можливість регуляції «за збуренням»?
A. Канал зовнішнього зв’язку
B. Канал зворотного зв’язку
C. Канал прямого зв’язку
D. Канал нерезультативного зв’язку
E. Жоден із каналів

2. За рахунок якого механізму біологічної регуляції здійснюється регуляція рухових функцій?
A. Гуморальної
B. Нервової
C. Міогенної
D. Ферментативної
E. Генної

3. Чому при вимиканні каналу зворотного зв’язку діяльність контуру біологічної регуляції стає неможливою?
A. Керуючий пристрій (КПр) не одержить інформацію про відхилення рецепторного потенціалу (РП)
B. Порушується зв’язок контуру з навколишнім середовищем
C. КПр не може впливати на виконуючий пристрій (ВП).
D. ВП не може впливати на РП
E. КПр не може впливати на РП

4. Кодування рецепторами інформації про якість подразника залежить від:
A. Високої чутливості рецепторів до всіх подразників
B. Високої чутливості рецепторів тільки до адекватного подразника
C. Локалізації рецепторів
D. Не залежить від подразника
E. Не залежить від чутливості рецепторів

5. Завдяки якому компоненту рефлекторна дуга перетворюється на рефлекторне кільце?
A. Детермінізму
B. Структурності
C. Єдності аналізу й синтезу
D. Зворотному зв’язку
E. Сигнальності

6. Які зміни спостерігаються на електронейрограмі нерва, що відходить від рефлексогенної зони за умов адаптації рецепторів цієї зони?
A. ­ частоти й сумарного МПД
B. ¯ частоти й амплітуди сумарного МПД
C. Частота й амплітуда сумарного МПД не зміняться
D. Максимальне ­ частоти й амплітуди сумарного МПД
E. Змін не буде

7. У якій послідовності виконують свої функції рецептори рефлексогенних зон?
A. Сприйняття подразника, передача інформації
B. Сприйняття подразника, аналіз і кодування інформації
C. Трансформація і передача інформації
D. Кодування і передача інформації
E. Сприйняття подразника, аналіз і передача інформації

8. У чому полягає роль ланки зворотної аферентації?
A. У морфологічному сполученні нервового центру з ефектором
B. В оцінці результату рефлексу
C. У поширенні збудження від аферентної ланки до еферентної
D. У морфологічному сполученні нервового центру й аферентної ланки
E. Усі відповіді невірні

9. Які механізми біологічної регуляції необхідні для регуляції соматичних функцій у цілісному організмі?
A. Гуморальна
B. Нервова
C. Міогенна
D. Ферментативна
E. Генна

10. Який параметр є адекватним подразненням для пропріорецепторів м’язових волокон?
A. Зменшення довжини м’яза
B. Збільшення довжини м’яза
C. Збільшення сили скорочення
D. Збільшення поперечного перерізу м’яза
E. Зменшення поперечного перерізу м’яза
Відповіді
1.А, 2.D, 3.A, 4.B, 5.D, 6.B, 7.B, 8.B, 9.B, 10.B.
Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Для ЦНС характерне:
A. Тільки місцеве збудження
B. Тільки збудження, що поширюється
C. Місцеве збудження і таке, що поширюється
D. Тільки циркуляторне поширення збудження
E. Тільки згасаюче збудження

2. Міжклітинна регуляція здійснюється в основному за рахунок:
A. Гуморальної регуляції
B. Міогенної регуляції
C. Ядерної регуляції
D. Нервової регуляції
E. Генної регуляції

3. У якій ділянці мембрани нейрона генерується МПД?
A. На всій мембрані тіла нейрона
B. На субсинаптичній ділянці мембрани
C. На мембрані аксонного горбка
D. На постсинаптичній мембрані соми нейрона
E. На мембрані дендритів

4. Як зміниться характер серії РП, якщо в рецепторі збільшиться тривалість генераторного потенціалу (ГП)?
A. Збільшиться тривалість серії МПД
B. Збільшиться амплітуда серії МПД
C. Збільшиться частота серії МПД
D. Зменшиться частота серії МПД
E. Зменшиться тривалість серії МПД

5. Як зміниться характер імпульсів, що генеруються рецепторами, при збільшенні порога деполяризації мембрани першого перехоплення Ранв’є?
A. Частота імпульсів зменшиться
B. Частота імпульсів збільшиться
C. Тривалість імпульсів зменшиться
D. Тривалість імпульсів збільшиться
E. Частота імпульсів істотно не зміниться

6. Поріг деполяризації аксонного горбка становить:
A. 10–15 мВ
B. 3–5 мВ
C. 20–30 мВ
D. 80–90 мВ
E. 1–2 мВ

7. Хто уперше сформулював принцип зворотної аферентації у діяльності ЦНС?
A. І. П. Павлов
B. І. М. Сєченов
C. П. К. Анохін
D. Я. Прохазкін
E. М. Є. Введенський

8. Що таке рефлекс?
A. Шлях, яким розповсюджується збудження у відповідь на подразнення
B. Реакція організму на подразнення за участі нервового центру
C. Центр перемикання збудження із чутливого шляху на руховий
D. Реакція організму на подразнення
E. Шлях збудження від рецептора до нервового центру

9. Як розташовані відносно екстрафузальних м’язових волокон м’язові веретена і яку інформацію про м’язи вони сприймають?
A. Паралельно; сприймають напругу
B. Паралельно; сприймають довжину
C. Послідовно; сприймають довжину
D. Послідовно; сприймають напругу
E. Перпендикулярно; сприймають довжину

10. В експерименті вивчали збудливість різних ділянок нейрона. Яка ділянка відповість генерацією МПД на збудливий стимул порогової сили?
A. Аксональний горбок
B. Сома
C. Пресинаптичне закінчення
D. Основа дендриту
E. Дендритні шипики
Відповіді
1.С, 2.A, 3.С, 4.A, 5.А, 6.А, 7.С, 8.В, 9.В, 10.A.
Ситуаційні завдання
1. У результаті досліджень у пацієнта виявлене порушення однієї з ланок системи біологічної регуляції, що спричинило порушення програми цілеспрямованої поведінки. Поясніть, функція якого апарату системи біологічної регуляції виведена з ладу.
2. Поясніть, який принцип лежить в основі діяльності нервової системи. Намалюйте схему його реалізації.
3. Розрахуйте центральний час рефлексу в складній рефлекторній дузі, якщо в її сполученні 15 синапсів (без урахування часу поширення збудження нервовими волокнами).
4. Назвіть основні переваги нервової регуляції порівняно з гуморальною. Наведіть приклад прояву нервової регуляції.
5. Поясніть, чому жування навіть неїстівних предметів або наповнення шлунка великою кількістю погано засвоюваної їжі може пригнітити відчуття голоду. Поясніть механізм цього явища.
6. За умов зміни відстані до предмета кривизна кришталика автоматично (рефлекторно) змінюється так, щоб зображення предмета на сітківці залишалося різким. Чи можна сказати, що в даному випадку відбувається регулювання за відхиленням? Якщо так, то поясніть, в чому воно виражається.
7. Смакові рецептори (сосочки) містять велику кількість холінестерази (ХЕ). Поясніть, до якого типу рецепторів вони належать — первинночутливих або вторинночутливих.
8. Для створення сценічного образу в цирку вкрили тіло артиста фарбою. Через декілька днів артист помер від перегрівання. Фарба закупорила всі протоки потових залоз, і виділення поту повністю припинилося. Поясніть, що повинне статися в системі терморегуляції, аби піт не виділявся навіть при підвищенні температури крові? Побудуйте схему системи терморегуляції.
9. У людини після вогнепального поранення в ділянці сідничного нерва на гомілці виникла незагойна виразка. Із порушенням якої функції нервової системи може бути пов’язане це явище?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. Порушено апарат акцептора результату дії (АРД) функціональної системи цілеспрямованої поведінки.
2. В основі діяльності нервової системи лежить рефлекторний принцип. Схема рефлекторної дуги: рецептор — аферентне нервове волокно — ЦНС — еферентне нервове волокно — ефектор.
3. Оскільки час руху збудження крізь синапс (синаптична затримка) дорівнює приблизно 
0,2 мс, то центральний час рефлексу в цьому випадку 15·0,2 = 7,5 мс.
4. Точна адресація збудження, більша швидкість передачі збудження, терміновість реакцій органа, що іннервується.
5. Жування якогось предмета або подразнення механорецепторів шлунка стимулює центр насичення у вентромедіальному гіпоталамусі, що, у свою чергу, гальмує центр голоду в латеральному гіпоталамусі. Це первинне (або сенсорне) насичення, завдяки якому своєчасно припиняється пошук їжі (регуляція за збуренням).
6. Регулювання за відхиленням полягає в порівнянні поточного значення регульованого показника з потрібним і усуненні виниклих відмінностей (помилки узгодження). В даному випадку потрібно отримати різке (не розпливчасте) зображення крапки. Без зусилля акомодації ця крапка виглядатиме як розпливчаста пляма. Це і стає подразником для виникнення регуляторної реакції «за відхиленням». Кривизна кришталика змінюватиметься до тих пір, поки зображення плями не перетвориться на крапку. Це відбувається дуже швидко.
7. ХЕ розщеплює АХ, який є медіатором, що здійснює зв’язок між рецепторними клітинами. Таким чином. наявність ХЕ характерна для вторинночутливих рецепторів, якими і є рецептори смаку.
8. У схему системи терморегуляції входять: задавальний елемент (нейрони гіпоталамуса, що визначають, яку температуру потрібно підтримувати), керуючий елемент (центри теплопродукції і тепловіддачі), об’єкт управління (в даному випадку потові залози) і вимірювальний елемент (терморецептори). Якщо порушиться робота терморецепторів, то центри перестануть отримувати інформацію про те, якою є в кожен момент температура тіла (точніше, крові). Таким чином, у цій ситуації припиняється функціонування зворотного зв’язку. Керуючий елемент «не знає», що робити, і не видає потрібні команди, тому дія центрів на потові залози припиниться. Можливий і інший варіант. Якщо задавальний елемент встановить необхідну температуру крові на значно вищому рівні порівняно зі звичайними умовами, то навіть при підвищенні температури крові вона може не досягти цього нового рівня. Тоді центри реагуватимуть на таку кров як на «холодну», отже, не включатиметься потовиділення.
9. Відомо, що багато відділів ЦНС виконують трофічну функцію, тобто виділені нервовими закінченнями біологічно активні речовини (БАР) змінюють обмін речовин безпосередньо в клітинах. Можливо, що в результаті вогнепального поранення в даної людини відбулося ушкодження сідничного нерва, внаслідок чого порушилася трофіка тканин гомілки і виникла виразка.

Роль ЦЕНТРАЛЬНОЇ НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ
у регуляції МОТОРНих функцій 
Конкретні цілі:
1. Робити висновки про стан рухових функцій організму — пози, локомоції, рухових рефлексів, що виникають після поперечного перерізання на різних рівнях ЦНС і за умов ушкодження рухових структур.
2. Робити висновки про стан рухових систем організму, які поєднують структури різних рівнів ЦНС, і про їх організацію.
3. Аналізувати регульовані параметри під час здійснення рухових рефлексів і механізми активації рецепторів як слідкуючих пристроїв.
4. Робити висновки про стан рухових рефлексів, що замикаються на різних рівнях ЦНС, описувати будову та функції їх рефлекторних дуг.
5. Робити висновки про стан провідних шляхів ЦНС, оцінювати їх роль у забезпеченні сенсорних і рухових функцій.
6. Аналізувати механізми впливу структур переднього мозку і стовбура на активність моторних систем спинного мозку.
7. Аналізувати вікові особливості регуляції рухових функцій.
8. Пояснювати роль кори головного мозку і лімбічної системи у формуванні системної діяльності організму.
9. Пояснювати фізіологічні основи електроенцефалографії (ЕЕГ).
Тема 4. Роль спинного мозку в регуляції рухових функцій організму. Роль заднього, середнього мозку і ретикулярної формації у регуляції рухових функцій організму.
Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі спинного мозку в регуляції моторних функцій необхідне для розуміння перебігу фізіологічних процесів у організмі людини як за умов норми, так і під час патологічних змін, знання яких є необхідним для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Будову і функції спинного мозку. 
2. Роль структур спинного мозку в забезпеченні рухових функцій організму.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Функції спинного мозку.
2. Роль передніх і задніх корінців спинного мозку.
3. Рухові системи спинного мозку, їх організація та механізми координації (конвергенція, дивергенція, види гальмування мотонейронів спинного мозку — поворотне, реципрокне).
4. Роль спинного мозку в регуляції м’язового тонусу.
5. Класифікація рефлексів спинного мозку.
6. Наслідки перерізань спинного мозку на різних рівнях у тварин або ушкоджень у людини.
7. Провідникова функція спинного мозку, її роль у регуляції рухових функцій.
8. Будова і функції середнього мозку: значення провідникової функції, роль рефлекторної функції, центри середнього мозку.
9. Рефлекси заднього мозку: а) статичні і статокінетичні рефлекси; б) рефлекси випрямлення (лабіринтні і шийні); в) повороти голови і роль рецепторів півколових каналів у збереженні рівноваги за умов зміни швидкості або кута руху.
10. Роль середнього мозку в регуляції стереотипних мимовільних рухів. Орієнтовні рефлекси середнього мозку, їх характеристика і механізми. Вестибулярні механізми стабілізації очних яблук.
Питання до письмової відповіді:
1. Перелічіть рефлекси спинного мозку. Дайте їх класифікацію.
2. Охарактеризуйте сухожильні, шкірно-
м’язові і вісцеро-м’язові рефлекси.
3. Намалюйте схему рефлекторної дуги колінного й ахіллового рефлексу.
4. Укажіть центри спинного мозку, їх розташування і роль.
5. Намалюйте будову м’язових веретен та їх сполучення з м’язовими волокнами.
6. Зобразіть будову сухожильних рецепторів Гольджі та їх сполучення з м’язовими волокнами.
7. Будова і функції довгастого мозку і мосту, їх роль у процесах регуляції м’язового тонусу, рухів і функцій вегетативних систем.
8. Рефлекси довгастого мозку (бульбарні рефлекси), їхні відмінності від спінальних рефлексів.
9. Низхідні провідні шляхи та їх роль у регуляції активності альфа- і гамма-мотонейронів.
10. Тонічні лабіринтові рефлекси і роль вестибулярного апарату (рецепторів sacculus і utriculus) у регуляції тонусу і пози.
11. Тонічні шийні рефлекси.
12. Роль заднього і середнього мозку в забезпеченні пози: вестибулярних ядер, червоних ядер, ретикулярної формації (РФ).
13. Децеребраційна ригідність, механізми її виникнення. Роль стовбура мозку в регуляції тонусу мускулатури.

Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження сухожильних рефлексів людини (колінного, ахіллового, ліктьового).
2. Дослідження шкірних рефлексів людини (черевних, підошовних).
Методика дослідження сухожильних 
рефлексів людини
Для роботи необхідні: перкусійний молоток, стілець із можливістю регулювання висоти сидіння. 
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Спостереження рефлексів рекомендується проводити на кількох піддослідних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця виразності індивідуальних рефлекторних реакцій. Кожен із рефлексів експериментатор викликає по обидва боки і відзначає його виразність і симетричність.
Колінний рефлекс викликається легким ударом по сухожиллю чотириголового м’яза нижче колінної чашечки. Випробуваний сидить на стільці, розташувавши одну ногу поруч з другою, гомілки вільно звисають під прямим кутом до стегон, стопи не повинні впиратися в підлогу. Після удару молоточком виникає скорочення чотириголового розгинача стегна і легке розгинання гомілки. Рефлекторна дуга колінного рефлексу: механорецептори — чутливі волокна стегнового нерва — мотонейрони LIII–IV сегментів спинного мозку — рухові волокна стегнового нерва — чотириголовий м’яз стегна.
Рефлекс із сухожилля двоголового м’яза плеча викликається за умов легкого згинання в ліктьовому суглобі. Експериментатор кладе передпліччя піддослідного на передпліччя своєї лівої руки. Кисть лівої руки експериментатора перебуває під ліктьовим суглобом випробуваного. Великий палець лівої кисті експериментатора перебуває на сухожиллі біцепса піддослідного, і на кінцеву фалангу цього пальця наноситься удар молоточком. Відповідна реакція — згинання руки в ліктьовому суглобі руки піддослідного. Рефлекторна дуга біцепс-рефлексу: механорецептори — чутливі волокна м’язово-шкірного нерва — мотонейрони СV–VI — рухові волокна м’язово-шкірного нерва — двоголовий м’яз плеча.
Рефлекс із сухожилля триголового м’яза плеча викликається за умов бокового відведення догори і назовні руки. Експериментатор лівою рукою фіксує плечі піддослідного, не знижуючи рухливість ліктьового суглоба. Передпліччя повинне вільно звисати вниз під прямим кутом до плеча. При ударі молоточка по сухожиллю триголового м’яза над ліктьовим відростком виникає розгинання руки в ліктьовому суглобі. Рефлекторна дуга трицепс-рефлексу: механорецептори — чутливі волокна променевого нерва — рухові нейрони CVII–VIII — рухові волокна променевого 
нерва — триголовий м’яз плеча.
Ахіллів рефлекс викликається легким ударом молоточка по сухожиллю литкового м’яза над п’ятковою кісткою. Піддослідному пропонують стати на стілець на коліна таким чином, щоб стопи обох ніг вільно звисали. Руками піддослідний тримається за спинку стільця. Під час удару молоточком виникає легке підошовне згинання стопи. Рефлекторна дуга ахіллового рефлексу: механорецептори — чутливі волокна великогомілкового нерва — мотонейрони SI–II сегментів спинного мозку — рухові волокна великогомілкового нерва — литковий м’яз.
Оформлення результатів та їх оцінка: Результати експерименту рекомендується оформити у вигляді таблиці.
Методика дослідження шкірних 
рефлексів людини
Для роботи необхідний перкусійний молоток.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Черевні рефлекси викликаються енергійним поперечним штриховим подразненням шкіри живота (на рівні пупка — середньочеревний, нижче реберних дуг — верхньочеревний, над паховими складками — нижньочеревний) у напрямку до серединної лінії живота загостреним кінцем рукоятки молотка. Відповідна реакція — скорочення м’язів живота. Рефлекторна дуга верхньочеревного рефлексу: механорецептори шкіри — чутливі волокна 7–8-го міжреберних нервів — рухові нейрони ThVIII–IX сегментів спинного мозку — рухові волокна 7–8-го міжреберних нервів — м’язи, що скорочують верхню частину передньої стінки живота. Рефлекторна дуга середньочеревного рефлексу: механорецептори шкіри — чутливі волокна 9–10-го міжреберних нервів — рухові нейрони ThIX–X — рухові волокна 9–10-го міжреберних нервів — м’язи, що скорочують середню частину передньої стінки живота. Рефлекторна дуга нижньочеревного рефлексу: механорецептори шкіри — чутливі волокна 11–12-го міжреберних нервів — рухові нейрони ThXI–XII — рухові волокна 11–12-го міжреберних нервів — м’язи, що скорочують нижню частину передньої стінки живота.
Підошовний рефлекс викликається поздовжнім штриховим подразненням шкіри підошви загостреним кінцем рукоятки молотка із зусиллям до кінця подразнення. Відповідна реакція в умовах норми — згинання пальців нижньої кінцівки і стопи. Рефлекторна дуга підошовного рефлексу: механорецептори шкіри — чутливі волокна 
n. ischiadicus — рухові нейрони SI–II сегментів спинного мозку — рухові волокна n. ischiadicus — м’язи, що згинають стопу і пальці ніг.
Оформлення результатів та їх оцінка: Результати експерименту рекомендується оформити у вигляді табл. 4.1.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Якими волокнами імпульси зі спинного мозку надходять до м’язових веретен?
A. Альфа-аферентними
B. Гамма-еферентними
C. Гамма-аферентними
D. Волокнами групи С
E. Волокнами групи В

2. Які рецептори реагують на зміну довжини і швидкості зміни довжини м’яза?
A. Рецептори суглобів
B. Рецептори м’язових веретен
C. Сухожильний орган Гольджі
D. Тільця Пачині, Мейснера
E. Тільця Руфіні, Краузе

3. Який параметр рухів кінцівки є адекватним подразненням для рецепторів суглобових сумок?
A. Збільшення сили скорочення
B. Зміна довжини м’яза
C. Зміна кута між кістками в суглобі
D. Зміна поперечного розміру м’яза
E. Зміна прискорення скорочення м’яза

4. Якими волокнами імпульси від м’язових веретен надходять у спинний мозок?
A. Альфа-аферентними
B. Гамма-еферентними
C. Гамма-аферентними
D. Волокнами групи С
E. Волокнами групи В

5. На якому рівні спинного мозку замикаються ліктьові рефлекси?
A. Шийні V–VI сегменти
B. Грудні сегменти
C. Поперекові сегменти
D. Крижові сегменти
E. Шийні VII–VIII сегменти

6. На якому рівні спинного мозку замикаються колінні рефлекси?
A. Шийні сегменти
B. Грудні сегменти
C. Поперекові II–IV сегменти
D. Крижові сегменти
E. Поперекові V–VI сегменти

7. На якому рівні спинного мозку замикається ахіллів рефлекс?
A. Шийні сегменти
B. Крижові III–IV сегменти
C. Поперекові сегменти
D. Крижові I–II сегменти
E. Грудні сегменти

8. На якому рівні спинного мозку замикається підошовний рефлекс?
A. Шийні сегменти
B. Поперекові сегменти
C. Крижові I–II сегменти
D. Грудні сегменти
E. Крижові III–IV сегменти

9. На якому рівні спинного мозку замикається верхній черевний рефлекс?
A. Шийні сегменти
B. Поперекові сегменти
C. Крижові I–II сегменти
D. Грудні VIII–IX сегменти
E. Крижові III–IV сегменти

10. На якому рівні спинного мозку замикається середній черевний рефлекс?
A. Шийні сегменти
B. Грудні IX–X сегменти
C. Крижові I–II сегменти
D. Грудні VIII–IX сегменти
E. Крижові III–IV сегменти
Відповіді
1.B, 2.B, 3.C, 4.C, 5.A, 6.C, 7.D, 8.C, 9.D, 10.B.
Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. На якому рівні спинного мозку замикається нижній черевний рефлекс?
A. Грудні XI–XII сегменти
B. Грудні IX–X сегменти
C. Крижові I–II сегменти
D. Грудні VIII–IX сегменти
E. Крижові III–IV сегменти

2. Яке фізіологічне значення вентрального спіноталамічного провідного шляху?
A. Тактильна чутливість
B. Больова і температурна чутливість
C. Підтримка пози і рівноваги тіла
D. Довільні рухи
E. Зорові й слухові рухові рефлекси (рефлекси чотиригорбикового тіла)

3. Яке фізіологічне значення дорсального спіноталамічного провідного шляху?
A. Тактильна чутливість
B. Больова і температурна чутливість
C. Підтримка пози і рівноваги тіла
D. Довільні рухи
E. Зорові і слухові рухові рефлекси (рефлекси чотиригорбикового тіла)

4. Яке фізіологічне значення вентрального вестибулоспінального провідного шляху?
A. Тактильна чутливість
B. Больова і температурна чутливість
C. Підтримка пози й рівноваги тіла
D. Довільні рухи
E. Зорові й слухові рухові рефлекси (рефлекси чотиригорбикового тіла)

5. Яке фізіологічне значення вентрального кортикоспінального (пірамідного) провідного шляху?
A. Тактильна чутливість
B. Больова і температурна чутливість
C. Підтримка пози і рівноваги тіла
D. Довільні рухи
E. Зорові й слухові рухові рефлекси (рефлекси чотиригорбикового тіла)

6. Яке фізіологічне значення тектоспінального провідного шляху?
A. Тактильна чутливість
B. Больова і температурна чутливість
C. Підтримка пози і рівноваги тіла
D. Довільні рухи
E. Зорові і слухові рухові рефлекси (рефлекси чотиригорбикового тіла)

7. Основна фізіологічна функція альфа-мотонейронів:
A. Іннервація екстрафузальних м’язових волокон
B. Іннервація інтрафузальних м’язових волокон
C. Іннервація екстра- й інтрафузальних волокон
D. Не іннервують екстрафузальні волокна
E. Не іннервують ніякі м’язові волокна

8. Основна фізіологічна функція гамма-мотонейронів:
A. Іннервація екстрафузальних м’язових волокон
B. Іннервація інтрафузальних м’язових волокон
C. Іннервація екстра- й інтрафузальних волокон
D. Не іннервують екстрафузальні волокна
E. Не іннервують ніякі м’язові волокна

9. Основна фізіологічна функція бета-мотонейронів:
A. Іннервація екстрафузальних м’язових волокон
B. Іннервація інтрафузальних м’язових волокон
C. Іннервація екстра- й інтрафузальних волокон
D. Не іннервують екстрафузальні волокна
E. Не іннервують ніякі м’язові волокна

10. В яких сегментах спинного мозку розвиваються явища спінального шоку?
A. Каудальніше місця травми
B. Вентральніше місця травми
C. Дорсальніше місця травми
D. Медіальніше місця травми
E. Ні в яких із перерахованих
Відповіді
1.A, 2.A, 3.B, 4.C, 5.C, 6.E, 7.A, 8.B, 9.C, 10.A.
Ситуаційні завдання
1. В експерименті на мавпі реєструється імпульсна активність нервів, що несуть інформацію від пропріоцепторів м’яза-згинача і рецепторів сумки ліктьового суглоба.
1) Назвіть, які рецептори м’язів і суглобів ви знаєте.
2) Яку інформацію посилають дані рецептори під час згинання і розгинання кінцівки в ліктьовому суглобі?
3) Чи збережуться рухи кінцівки в суглобі після перерізання зазначених нервів?
2. Два студенти вирішили довести в експерименті, що тонус скелетних м’язів підтримується рефлекторно. Двох спінальних жаб підвісили на гачку. Нижні лапки в них були трохи підгорнуті, що свідчить про наявність тонусу. Потім перший студент перерізував передні корінці спинного мозку, а другий — задні. В обох жаб лапки зависли, як батіг. Який із студентів поставив дослід правильно? Поясніть відповідь.
3. Коли колінний рефлекс у людини виражений слабко, для його посилення іноді пропонують піддослідному зчепити руки перед грудьми і тягти їх у різні сторони (прийом Ендрашека), або стиснути зуби, рахувати, або ставити йому питання. Поясніть, чому це приводить до посилення рефлексу.
4. У людини діагностований повний розрив спинного мозку між грудним і поперековим відділом. Чи будуть у неї спостерігатися розлади акту дефекації і сечовипускання? Якщо так, то в чому вони проявляться в різний термін після травми?
5. У жаби був викликаний згинальний рефлекс. При цьому збуджуються центри згиначів і гальмуються реципрокно центри розгиначів. Під час досліду реєструють постсинаптичні потенціали мотонейронів. Яка з відповідей (ЗПСП згинача або ГПСП разгинача) реєструється пізніше? Поясніть свою відповідь.
6. Під час вставання людини на неї починає діяти сила тяжіння. Поясніть, чому при цьому ноги не підгинаються.
7. У новонароджених дітей можна викликати деякі примітивні рефлекси, які здійснюються спинним мозком (наприклад, рефлекс Бабинського). У дорослого ці рефлекси відсутні. Поясніть, з чим це пов’язане.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) Нерви м’язових веретен, рецептори сухожильного органа Гольджі, рецептори суглобової сумки. 
2) Рецептори м’язових веретен триголового м’яза посилають інформацію про ступінь, швидкість і прискорення його розтягування; рецептори сухожильного органа Гольджі — про величину м’язової напруги; суглобні рецептори — про величину і швидкість зміни кута між передпліччям і плечем. 
3) Збережуться.
2. Другий студент поставив дослід вірно. Якщо тонус м’язів підтримується рефлекторно, то існує постійне збудження в нервових центрах, що впливає на ці м’язи. Тонус цих центрів підтримується аферентними імпульсами, що постійно надходять від різних рецепторів. Отже, щоб довести рефлекторну природу м’язового тонусу, потрібно перервати потік аферентних імпульсів. Для цього слід перерізати задні корінці. Перерізання ж передніх корінців просто позбавляє м’язи іннервації, але не доводить рефлекторну природу їх тонусу.
3. При виконанні колінного рефлексу подразнюються тільки рецептори чотириголового м’яза стегна. Якщо зчепити руки, додатково подразнюються рецептори м’язів верхньої кінцівки. При цьому в мотонейрони спинного мозку надходить додатковий потік аферентних імпульсів і виникає явище полегшення, що проявляється в посиленні колінного рефлексу.
4. Відразу ж після такої травми у людини настає повне гальмування тазових функцій внаслідок розвитку спінального шоку. Після того як явища спінального шоку минуть, спостерігається мимовільне рефлекторне спорожнювання прямої кишки і сечового міхура в міру їх наповнення.
5. Збудливий вплив на м’яз передається безпосередньо з відповідного мотонейрона, а гальмівний вплив на м’яз-антагоніст через додатковий вставний гальмівний нейрон. Тому в результаті синаптичної затримки ГПСП разгинача реєструється пізніше, ніж ЗПСП згинача.
6. Під дією сили маси розтягуються чотириголові м’язи стегна і закладені в них м’язові веретена. Останнє приводить до збудження альфа-мотонейронів чотириголового м’яза, і його тонус підвищується, не даючи нозі зігнутися.
7. У міру дозрівання людини вищі відділи мозку повністю підпорядковують собі спінальні центри й пригнічують деякі зі спінальних рефлексів. За умов патології вони знову можуть проявитися (наприклад, при менінгіті).

Тема 5. Роль переднього мозку і мозочка в регуляції рухових функцій організму. Регуляція системної діяльності організму. Роль
 лімбічної системи і кори головного мозку у формуванні системної діяльності організму.
Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі структур переднього мозку, мозочка, таламуса і базальних ядер у регуляції рухових функцій необхідне для розуміння перебігу фізіологічних процесів в організмі людини як за умов норми, так і при патологічних змінах, що є необхідним для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Будову і функції структур переднього мозку, мозочка, таламуса і базальних ядер. 
2. Роль структур переднього мозку, мозочка, таламуса і базальних ядер у забезпеченні рухових функцій організму.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Функціональна характеристика ядерних груп таламуса (специфічних, перемикальних, асоціативних, моторних, неспецифічних) та їх зв’язок з іншими відділами мозку.
2. Роль ядер таламуса в регуляції рухових функцій.
5. Взаємодія базальних ядер із таламусом, чорною субстанцією й іншими структурами мозку.
6. Нейромедіатори в системі базальних ядер, їх фізіологічна роль.
7. Виникнення і розвиток рухових рефлексів у плода, формування рухів у дітей.
8. Функціонально-структурна організація мозочка, його аферентні й еферентні зв’язки. Їх фізіологічна роль.
9. Взаємодії між корою мозочка і мозочковими та вестибулярними ядрами.
10. Роль мозочка в програмуванні, ініціації та контролюванні рухів, у процесах навчання.
11. Лімбічна система, її організація, функції, провідникова функція гіпоталамуса.
12. Особливості функції нейронів гіпоталамуса: нейрорецепція, нейросекреція.
13. Роль гіпоталамуса у регуляції вісцеральних функцій, інтеграції соматичних, автономних і ендокринних механізмів у регуляції гомеостазу, формуванні мотивацій, емоцій, біологічних ритмів.
14. Структурна і функціональна організація кори головного мозку та її зв’язки зі структурами ЦНС.
15. Теорія локалізації функцій у корі великих півкуль.
Питання до письмової відповіді:
1. Опишіть ядра таламуса та їх функціональне значення
2. Опишіть базальні ядра та їх функціональне значення.
3. Намалюйте схему зв’язків і взаємодій базальних ядер з іншими структурами мозку.
4. Опишіть цикли сочевицеподібного тіла і хвостатого ядра.
5. Перелічіть клінічні прояви ушкодження базальних ядер та їх фізіологічні механізми.
6. Опишіть механізми регуляції локомоції людини і програмування рухів.
7. Опишіть вікові зміни рухової функції протягом онтогенезу людини.
8. Намалюйте нейронну організацію кори мозочка та її зв’язок з ядрами мозочка.
9. Опишіть аферентні й еферентні зв’язки мозочка з іншими структурами мозку.
10. Перелічіть наслідки видалення мозочка або його половини у тварин і поясніть механізми їх виникнення. Назвіть наслідки ураження мозочка в людини і поясніть їх фізіологічні механізми.
11. Роль кори великих півкуль у формуванні системної діяльності організму.
12. Моторна кора великих півкуль, її структурно-функціональна організація: 
а) первинна моторна кора (поле 4 за Бродманом), її функціональна організація та зв’язки з іншими структурами мозку, їх роль у регуляції рухів; 
б) премоторна і додаткова моторна зони кори, їх зв’язки з іншими структурами мозку і роль у регуляції рухів.
13. Низхідні провідні шляхи: екстрапірамідні (кірково-ядерні, ядерно-спінальні) і пірамідні (кірково-спінальні — латеральні та вентральні). Роль низхідних шляхів у регуляції функцій м’язів осьового скелета, а також проксимальних і дистальних відділів кінцівок.
Програма практичної роботи на занятті: дослідження ролі мозочка в підтримці м’язового тонусу, координації та синергії рухів у людини (пальценосова проба, проба Стюарта — Холма (зворотного поштовху) і т. ін.).
Методика дослідження ролі мозочка 
в підтримці м’язового тонусу, координації 
та синергії рухів у людини
Для роботи необхідні: перкусійний молоток, стілець.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Проби рекомендують проводити на кількох піддослідних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця між виразністю індивідуальних рефлекторних реакцій. Кожну із проб експериментатор проводить з обох боків, відзначаючи їх виразність і симетричність.
Пальценосова проба. Піддослідному дають завдання витягнути перед собою руки і 2–3 рази доторкнутися вказівним пальцем до кінчика свого носа. Потім досліджуваний заплющує очі й повторює завдання. Відзначають чіткість виконання проби із закритими очами. За умов мозочкових розладів виявляється інтенційне тремтіння (тремор), що посилюється наприкінці руху.
Проба на координацію роботи м’язів-антагоністів. Піддослідному пропонують витягнути перед собою руки долонями догори з розведеними пальцями. Потім дається завдання швидко робити по черзі протилежні рухи — пронацію і супінацію кистей. За умов мозочкових розладів спостерігаються неспритні, неправильні рухи під час ротації кистей (адіадохокінез).
Проба Стюарта — Холма (зворотного поштовху). Піддослідному пропонується зігнути руки в ліктьових суглобах перед собою, у чому йому чиниться опір. За умови раптового припинення опору рука піддослідного, за наявності мозочкового розладу, з силою вдаряє йому в груди. У нормі цього не відбувається, тому що активізуються м’язи-антагоністи (розгиначі плеча), що приводить до утворення «зворотного поштовху» і запобігає удару.
Проба Ожеховського. Піддослідний перебуває у вертикальному положенні, сильно спираючись на долоні дослідника. Коли дослідник раптово забирає руки, піддослідний повинен зберегти рівновагу або трохи відхилитися назад. За умов ураження мозочка спостерігається падіння вперед.
Проба влучення (мимопопадання). Піддослідному пропонують 2–3 рази доторкнутися вказівним пальцем до поставленого перед ним пальця дослідника або до молоточка. Після цього піддослідному пропонують заплющити очі й продовжити ті ж завдання. Відзначають чіткість виконання проби із заплющеними очами. При мозочкових розладах на стороні ураження відзначається промах повз ціль (дисметрія), частіше назовні.
Проба Бабинського на асинергію. Піддослідний перебуває в горизонтальному положенні на твердій основі. Йому пропонують схрестити руки на грудній клітці та сісти. За наявності асинергії під час виконання завдання відбувається сполучене зі згинанням тулуба згинання однієї або обох ніг, залежно від сторони ураження (flexion combineе).
Проба Ромберга на підтримку рівноваги. Піддослідний перебуває у вертикальному положенні, голова трохи піднята, руки витягнуті. Спочатку піддослідний стоїть з відкритими очима, потім спостерігають за збереженням рівноваги при заплющених очах. Можливе проведення проби з ускладненням завдання поставити одну ногу вперед; стояти на одній нозі, на пальцях.
П’ятково-колінна проба. Піддослідний перебуває у вертикальному положенні стоячи або сидячи. Йому дають завдання доторкнутися п’ятою однієї ноги до коліна другої, опустити її вниз по гомілці, а потім підняти до того ж коліна. За умов ураження мозочка пацієнт промахується і не влучає в коліно або його п’ята зіскакує з гомілки 
(у бік ураження мозочка).
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати досліджень рекомендується оформити у вигляді табл. 4.3.
Таблиця 4.3
№ 	Назва 	    Наявність або відсутність 
	проби	    ураження, +/-
	                                     Праворуч	          Ліворуч
1
2

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. У людини діагностували пухлину мозочка. Видалення пухлини і мозочка супроводжувалося порушенням рухових функцій, але через деякий час рухові порушення зникли. Який відділ мозку взяв участь у компенсації цих порушень?
A. Кора великих півкуль
B. Проміжний мозок
C. Середній мозок
D. Довгастий мозок
E. Спинний мозок

2. Які функції належать базальним ядрам?
A. Іннервація інтрафузальних м’язових волокон
B. Програмування рухів, регуляція пози, виділення гормонів
C. Програмування рухів, регуляція пози і пластичного тонусу м’язів
D. Обробка зорової інформації перед надходженням її в кору
E. Усі відповіді вірні
3. У людини спостерігають труднощі початку руху, маскоподібне обличчя, тремор спокою. Встановлено, що зазначені симптоми пов’язані з ослабленням впливу чорної субстанції на смугасте тіло. З якими медіаторними системами пов’язане дане порушення?
A. Пептидергічними
B. Адренергічними
C. Холінергічними
D. Дофамінергічними
E. Серотонінергічними

4. У результаті нейроінфекції у людини з’явився симптом мозочкової дисфункції, що супроводжується порушенням амплітуди рухів. Назвіть цей симптом.
A. Атаксія
B. Дисметрія
C. Астазія
D. Дизартрія
E. Дистонія

5. У людини спостерігаються гіпокінезія і тремор спокою. Який відділ ЦНС уражений?
A. Палідум і чорна субстанція
B. Стріатум, палідум
C. Чорна субстанція, мозочок
D. Стріатум, чорна субстанція, мозочок
E. Палідум, мозочок

6. У пацієнта після травми виникли параліч і порушення больової чутливості праворуч. Ліворуч параліч відсутній, але порушена больова і температурна чутливість. Яка причина цього явища?
A. Ушкодження середнього мозку
B. Ушкодження мозочка
C. Однобічне ушкодження спинного мозку з правої сторони
D. Ушкодження стовбура мозку
E. Ушкодження рухової зони кори головного мозку

7. Адіадохокінез — це:
A. Розпад програми простих рухів (відсутність плавності рухів)
B. Розлад рівномірності рухів
C. Втрата здатності до тривалого скорочення м’язів
D. Уповільнення реакцій під час зміни одного типу рухів на прямо протилежний
E. Розлад домірності рухів
8. Атаксія — це:
A. Ослаблення м’язового тонусу
B. М’язова слабість і швидка стомлюваність м’язів
C. Порушення координації рухів
D. Втрата здатності до тривалого скорочення м’язів
E. Розлад рівномірності рухів
9. У корі мозочка:
A. Корзинчасті клітини — збудливі, усі інші гальмівні
B. Усі клітини є гальмівними
C. Клітини зерна — збудливі, решта — гальмівні
D. Усі клітини є збудливими
E. Грушоподібні клітини — збудливі, решта — гальмівні

10. При ушкодженні мозочка не спостерігається:
A. Порушення координації рухів
B. Порушення колінного рефлексу
C. Зміни м’язового тонусу
D. Вегетативних розладів
E. Втрати свідомості
Відповіді
1.A, 2.C, 3.D, 4.B, 5.А, 6.C, 7.D, 8.C, 9.C, 10.E.
Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Дисметрія — це:
A. Уповільнення реакції при зміні одного типу рухів на прямо протилежний
B. Розлад домірності рухів
C. Відсутність плавності рухів
D. Мимовільне підвищення м’язового тонусу
E. Втрата здатності до тривалого скорочення м’язів

2. У людини виявлене порушення пальценосової проби. Функція якої структури порушена за цих умов?
A. Довгастого мозку
B. Переднього мозку
C. РФ
D. Середнього мозку
E. Мозочка

3. У людини спостерігається спонтанне тремтіння різних частин тіла — як у спокої, так і під час довільного руху. Що може бути причиною цього явища?
A. Порушення функцій середнього мозку
B. Порушення функцій базальних гангліїв
C. Порушення функції мозочка
D. Порушення нервово-м’язової передачі
E. Порушення рухової функції кори

4. Студент проходив випробування на обертовому кріслі. Після зупинки крісла спостерігаються рухи очей — ністагм. Який з відділів ЦНС, найімовірніше, бере участь у формуванні такої рефлекторної реакції?
A. Кора великих півкуль
B. Мозочок
C. Спинний мозок
D. Довгастий мозок
E. Проміжний мозок

5. В експерименті після перерізання мозку у тварини не підтримувалася температура тіла, пересування було неможливе, переважав тонус м’язів-розгиначів. Дихання і нормальний АТ зберігалися. На якому рівні було зроблено перерізування?
A. Між проміжним і переднім мозком
B. Між заднім і середнім мозком
C. Між середнім і проміжним мозком
D. Між спинним і довгастим мозком
E. Між півкулями

6. Мозочок бере участь в активації флексорних мотонейронів шляхом збудження:
A. Червоних ядер і РФ
B. Вестибулярних ядер і РФ
C. Таламуса і РФ
D. Таламуса і чорної субстанції
E. Вестибулярних ядер і чорної субстанції

7. Який відділ ЦНС у людини уражений, якщо спостерігаються воскоподібна ригідність, тремор спокою і гіпокінезія?
A. Стріатум
B. Палідум
C. Чорна субстанція
D. РФ
E. Мозочок

8. Астенія — це:
A. Ослаблення м’язового тонусу
B. Втрата здатності до тривалого скорочення м’язів
C. М’язова слабкість і швидка стомлюваність м’язів
D. Порушення координації рухів
E. Розлад домірності рухів

9. Асинергія — це:
A. Уповільнення реакції під час зміни одного типу рухів на прямо протилежний
B. Відсутність плавності рухів
C. Розлад рівномірності рухів
D. Втрата здатності до тривалого скорочення м’язів
E. Порушення координації рухів

10. У пацієнта розвинулося порушення рухової активності: тремор, атаксія й асинергія рухів. Де локалізується найбільш імовірне вогнище ушкоджень?
A. Лімбічна система
B. Таламус
C. Мозочок
D. Спинний мозок
E. РФ
Відповіді
1.B, 2.E, 3.B, 4.В, 5.C, 6.А, 7.В, 8.C, 9.B, 10.C.
Ситуаційні завдання
1. У собаки два місяці тому назад вилучено мозочок. Поясніть, які симптоми порушення рухової функції можна виявити в цієї тварини і чому.
2. В експерименті на кроликові електричне подразнення гіпоталамуса, таламуса і РФ викликає характерні зміни електричної активності кори головного мозку. Поясніть, у чому полягають ці зміни за умов подразнення: 1) гіпоталамуса; 
2) таламуса; 3) РФ.
3. За умов експерименту у собаки проведене повне видалення мозочка. Поясніть: 
1) Які порушення спостерігаються за цих умов у тварини? 
2) Які функції виконує мозочок? 
3) З якими структурами мозку пов’язаний мозочок, яке функціональне значення мають ці зв’язки?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. Після видалення мозочка спостерігаються атонія, астенія, атаксія, астазія, дезеквілібрація.
2. 1) За умов подразнення гіпоталамуса спостерігається обмежена реакція активації ЕЕГ у передніх відділах кори головного мозку. 
2) Під час подразнення таламуса — у первинних сенсорних проекційних зонах. 
3) Під час подразнення РФ — генералізована активація у всіх відділах кори. У природних умовах активація гіпоталамуса відбиває виникнення мотиваційного збудження; таламуса — надходження збуджень від рецепторів органів чуття; РФ — висхідні активуючі впливи, що мають мотиваційні функції.
3. 1) Афазія, атонія, атаксія, астазія, астенія. 
2) Формування програми руху, контроль виконання руху, корекція порушення руху, вегетативне забезпечення руху. 
3) Через верхні ніжки мозочок одержує інформацію з асоціативних ділянок кори про мету дії, крізь нижні (із спинного мозку) — про стан опорно-рухового апарату (положення тіла і кінцівок), крізь середні — команди від мозочка до ядер стовбура мозку і до рухової кори великих півкуль.
 Практичні навички з нервової регуляції функцій організму і ролі ЦНС у регуляції моторних функцій
Мотиваційна характеристика теми. Набуття і закріплення практичних навичок з нервової регуляції функцій організму, що застосовуються з метою діагностики і лікування в клініці, є необхідною умовою для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Механізми нервової регуляції функцій організму. 
2. Методи дослідження функцій ЦНС, інтерпретацію результатів дослідження та їх аналіз.
Перелік практичних навичок із нервової регуляції функцій організму і ролі ЦНС у регуляції рухових функцій:
1. Графічно зображувати схеми контурів біологічної регуляції.
2. Графічно зображувати схеми рефлекторних дуг рухових рефлексів на всіх рівнях ЦНС і пояснювати методики їх дослідження.
3. Графічно зображувати схеми розвитку процесів збудження і гальмування в ЦНС.
4. Графічно зображувати схеми процесів сумації збудження і гальмування; координації рефлексів; провідних шляхів, які забезпечують взаємодію рівнів ЦНС.
5. Пояснювати механізми системної діяльності організму при здійсненні локомоцій, роль кори головного мозку і лімбічної системи в цих процесах.
6. Пояснювати методи дослідження функцій ЦНС.
       7. Мікроелектродну метод і його використання для вивчення аферентних впливів з рецепторів порожнини рота.
        8. Електроенцефалографія. Її використання в стоматології.
Аналізувати й оцінювати результати ЕЕГ.
Програма практичної роботи на занятті: аналіз і оцінка електроенцефалограми людини.
Методика аналізу й оцінки 
електроенцефалограми людини
Для роботи необхідні зразки електроенцефалограм.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Хвилі ЕЕГ являють собою результат математичної сумації постсинаптичних потенціалів кіркових нейронів. Причина виникнення постсинаптичних змін у кіркових нейронах — циклічні таламо-кортикальні взаємодії, в яких таламічні клітини відіграють роль «водіїв ритму». Для реєстрації ЕЕГ можуть бути використані два види відведень: біполярне (обидва відвідних електрода є активними, розташовані на шкірі голови) і монополярне (є один неактивний — індиферентний електрод, що фіксується на мочці вуха).
При аналізі ЕЕГ враховують частоту, амплітуду, форму, тривалість і характер розподілу хвиль, що дозволяє чітко судити про функціональний стан кори і має діагностичне значення. За умов різних функціональних станів мозку і у різних ділянках кори можуть домінувати різні ритми. Виділення домінуючого ритму — важливий елемент оцінки й аналізу ЕЕГ. Виділяють чотири основних варіанти типів ЕЕГ:
1. «Нормальний тип ЕЕГ» — характеризується регулярною альфа-активністю в потиличній ділянці з амплітудою 25–55 мкВ, яка переривається спорадично виниклими короткочасними періодами низькоамплітудних b-коливань амплітудою 15–25 мкВ. У лобовій, скроневій і тім’яній ділянках домінує низьковольтний b-ритм, на фоні якого можуть виникати короткі періоди a-коливань зниженої амплітуди і окремі Q-хвилі амплітудою до 200 мкВ.
2. «Гіперсинхронний тип ЕЕГ» — коливання b-діапазону реєструються у всій корі. У потиличній ділянці вони мають амплітуду до 100 мкВ. В інших ділянках максимальна амплітуда b-коливань не перевищує 30–40 мкВ, перериваючись із короткими періодами b-коливань досить високої амплітуди — до 70 мкВ.
3. «Десинхронний тип ЕЕГ» — відсутні різкі коливання діапазону у всій корі. Зрідка в різних її ділянках виникають одиночні b-хвилі або їх короткі групи. Домінують b-коливання частотою 20–30 Гц і амплітудою до 30 мкВ, іноді вище. Спорадично виникають Q-хвилі тривалістю 150–250 мс, амплітудою 150–200 мкВ.
4. «Дезорганізований тип ЕЕГ» — на ЕЕГ переважають нерегулярні коливання різної амплітуди. Ритмічні коливання a-діапазону відсутні. У потиличній ділянці поодиноко виникають низьковольтні — до 20 мкВ a-хвилі або їх короткі групи, що перериваються повільними хвилями, переважно Q-діапазону. В інших ділянках домінує b-ритм, що чергується з окремими повільними хвилями.
Проведіть аналіз амплітудно-частотної характеристики нижченаведених на рис. 4.1–4.4 зразків ЕЕГ (шляхом порівняння із зазначеним каліброваним сигналом). Назвіть типи ЕЕГ.
Оформлення результатів та їхня оцінка. Результати аналізу ЕЕГ рекомендується оформити у вигляді табл. 4.5.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Метод ЕЕГ застосовують для вивчення:
A. Хімічних основ роботи нейрона
B. Сумарної електричної активності
C. Ефектів руйнування або подразнення мозкових структур
D. Інтенсивності біохімічних процесів у структурах головного мозку
E. Стану аферентних шляхів головного мозку
2. Мікроіонофоретичний метод застосовують для вивчення:
A. Хімічних основ роботи нейрона
B. Сумарної електричної активності
C. Ефектів руйнування або подразнення мозкових структур
D. Інтенсивності біохімічних процесів у структурах головного мозку
E. Стану аферентних шляхів головного мозку
3. Стереотаксичну методику застосовують для вивчення:
A. Хімічних основ роботи нейрона
B. Сумарної електричної активності
C. Ефектів руйнування або подразнення мозкових структур
D. Інтенсивності біохімічних процесів у структурах головного мозку
E. Стану аферентних шляхів головного мозку
4. Метод викликаних потенціалів застосовують для вивчення:
A. Хімічних основ роботи нейрона
B. Сумарної електричної активності
C. Ефектів руйнування або подразнення мозкових структур
D. Інтенсивності біохімічних процесів у структурах головного мозку
E. Стану аферентних шляхів головного мозку
5. Метод ядерно-магнітного резонансу застосовують для вивчення:
A. Хімічних основ роботи нейрона
B. Сумарної електричної активності
C. Ефектів руйнування або подразнення мозкових структур
D. Інтенсивності біохімічних процесів у структурах головного мозку
E. Стану аферентних шляхів головного мозку
6. Який метод дослідження доводить наявність постійної електричної поляризації поверхневої мембрани нервової клітини в стані спокою?
A. ЕЕГ
B. Мікроелектродний метод
C. Метод викликаних потенціалів
D. Метод електричних подразнень структур мозку
E. Іонофоретичний метод
7. Якими є амплітуда і частота a-ритму на ЕЕГ?
A. 50 мкВ, 8–13 Гц
B. 25 мкВ, 14–30 Гц
C. 300 мкВ, 0,5–3,5 Гц
D. 250–300 мкВ, 4–7 Гц
E. Більше 400 мкВ, більше 30 Гц

8. Якими є амплітуда і частота b-ритму на ЕЕГ?
A. 50 мкВ, 8–13 Гц
B. 25 мкВ, 14–30 Гц
C. 300 мкВ, 0,5–3,5 Гц
D. 250–300 мкВ, 4–7 Гц
E. Більше 400 мкВ, більше 30 Гц

9. Яка амплітуда і частота d-ритму на ЕЕГ?
A. 50 мкВ, 8–13 Гц
B. 25 мкВ, 14–30 Гц
C. 300 мкВ, 0,5–3,5 Гц
D. 250–300 мкВ, 4–7 Гц
E. Більше 400 мкВ, більше 30 Гц

10. Якими є амплітуда і частота Q-ритму на ЕЕГ?
A. 50 мкВ, 8–13 Гц
B. 25 мкВ, 14–30 Гц
C. 300 мкВ, 0,5–3,5 Гц
D. 250–300 мкВ, 4–7 Гц
E. Більше 400 мкВ, більше 30 Гц

Відповіді
1.В, 2.А, 3.С, 4.Е, 5.D, 6.В, 7.А, 8.В, 9.С, 10.D.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Як зміниться сила спінальних міостатичних рефлексів при активації g-мотонейронів спинного мозку?
A. Зменшиться
B. Збільшиться
C. Не зміниться
D. Дані рефлекси зникнуть
E. Різко зменшиться
2. Антигравітаційні міостатичні рефлекси у чотириногих ссавців більш виражені в м’язах-:
A. Розгиначах усього тіла
B. Розгиначах і згиначах передніх і задніх кінцівок
C. Згиначах передніх і задніх кінцівок
D. Розгиначах тулуба та задніх кінцівок і згиначах передніх кінцівок
E. Згиначах усього тіла

3. У чому полягає механізм гальмування в експерименті І. М. Сєченова, що проводився на таламічній жабі?
A. Застосування занадто сильного подразника
B. Гальмівна дія NaCl крізь кров на спінальні рухові центри
C. Гальмування спинного мозку при збудженні таламічних центрів
D. Гальмівна дія NaCl крізь ліквор на спінальні рухові центри
E. Застосування надто тривалого подразнення

4. До спинного мозку не надходить сенсорна інформація від таких рецепторів:
A. Пропріорецепторів м’язів тулуба
B. Пропріорецепторів м’язів кінцівок
C. Температурних рецепторів шкіри кінцівок
D. Больових рецепторів шкіри голови
E. Больових рецепторів шкіри кінцівок

5. Задній мозок не бере участі в забезпеченні:
A. Антигравітаційної пози тіла
B. Відносно стійкої пози стояння
C. Локомоторних синергій ходіння
D. Модуляції тонусу спінальних міостатичних рефлексів
E. Шийних рефлексів

6. На якому рівні проведено перерізування головного мозку в кішки, якщо в неї виявляються випрямні рефлекси?
A. Вище за середній мозок
B. Між середнім і заднім мозком
C. Між заднім і спинним мозком
D. Нижче заднього мозку
E. Нижче середнього мозку

7. При перерізанні стовбура мозку нижче рівня червоних ядер спостерігається: 
A. Тремор
B. Спінальний шок
C. Паркінсонізм
D. Явище децеребраційної ригідності
E. Гіперкінезія

8. У людини виявлена хвороба Паркінсона. Це пов’язане з ураженням: 
A. Чорної субстанції
B. Червоних ядер
C. Паравентрикулярного ядра
D. Ядер мозочка
E. Кори мозочка

9. Який відділ ЦНС є головним у формуванні статокінетичних рефлексів?
A. Спинний мозок
B. Довгастий мозок
C. Середній мозок
D. Проміжний мозок
E. Кора мозку

10. Лікареві кабінету функціональної діагностики запропонували розшифрувати ЕЕГ здорового обстежуваного, на якій зареєстровані електричні хвилі частотою від 14 до 28 коливань за 
1 с. Про який стан обстежуваного може думати лікар?
A. Стан після сну
B. Стан активної розумової діяльності
C. Стан сну
D. Стан спокою з розплющеними очима
E. Стан спокою із заплющеними очима
Відповіді
1.В, 2.А, 3.С, 4.D, 5.C, 6.A, 7.D, 8.A, 9.С, 10.В.

Ситуаційні завдання
1. У тварини в експерименті проведено перерізання спинного мозку. Поясніть: 
1) Які симптоми наявні у тварини після зникнення спінального шоку? 
2) Які механізми появи встановлених симптомів? 
3) Які функції спинного мозку Вам відомі?

2. Для вивчення діяльності спінальних нервових центрів у жаби послідовно перерізують нервові корінці, що зв’язують спинний мозок із периферією. Поясніть: 
1) Які функції виконують передні та задні корінці спинного мозку?
2) Який ефект спостерігається під час перерізання в жаби всіх задніх корінців із лівої сторони?
3) Який ефект спостерігається під час перерізання всіх передніх корінців із правої сторони?

3. Поясніть, яким чином низхідні впливи ЦНС можуть змінювати рухову активність, не впливаючи на мотонейрони спинного мозку.

4. До клініки було доставлено людину з крововиливом у структури довгастого мозку. 
1) Перелічіть, які основні центри довгастого мозку вам відомі. 
2) Поясніть, які симптоми спостерігаються при ураженні довгастого мозку.
3) У чому полягає небезпека ураження довгастого мозку?

5. Тварині уведена велика доза аміназину, що блокує висхідну систему РФ мозкового стовбура. Поясніть, як при цьому зміниться поведінка тварини і чому.

6. У децеребраційної кішки під час пасивного повороту голови в правий бік збільшується тонус м’язів-розгиначів обох правих кінцівок; під час повороту голови вліво — лівих кінцівок. Поясніть: 
1) Які причини лежать в основі даного явища? 
2) Які види тонічних рефлексів Ви знаєте? 
3) У яких відділах ЦНС локалізуються центральні ланки тонічних рефлексів?

7. Під час поперечного перерізання стовбура мозку в експериментальної тварини спостерігається стан децеребраційної ригідності. Поясніть:
1) Як цей стан проявляється? 
2) Між якими структурами потрібно зробити перерізання для одержання зазначеного стану? 
3) Які механізми лежать в основі децеребраційної ригідності?

8. Поясніть, як зміниться тонус передніх і задніх кінцівок бульбарної тварини під час закидання її голови назад. Намалюйте схему положення кінцівок і поясніть свою відповідь.

9. Поясніть, подразнення якої структури середнього мозку може спричинити реакцію зміни альфа-ритму на бета-ритм на ЕЕГ. Як називається ця реакція?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) Після травми по закінченні спінального шоку втрачаються довільні рухи кінцівок, спостерігається підвищення тонусу скелетних м’язів і випадання всіх видів чутливості тулуба і кінцівок. 
2) Повне припинення зв’язків спинного мозку з вище розташованими відділами головного мозку. 
3) Сегментарно-рефлекторна, провідникова, вегетативна функції спинного мозку.
2. 1) Передні корінці є еферентними руховими, а задні — аферентними чутливими. 
2) Після перерізання у жаби всіх дорсальних корінців лівої сторони зникає згинальний тонус лівих кінцівок. 
3) При перерізанні у жаби всіх вентральних корінців правої сторони зникають рухи правих кінцівок.
3. Такого ефекту можна домогтися, змінюючи збудливість рецепторів у м’язах (за рахунок впливу на g-мотонейрони спинного мозку).
4. 1) Серцево-судинний, дихальний центр, жувальний, центр ковтання, гикавки, ссання, слиновиділення, сльозотечі, центри захисних реакцій: блювотний, чхальний, кашльовий, мигальний, центри деяких тонічних рефлексів. 
2) Порушення серцево-судинної і дихальної функцій. 
3) Зупинка серця, колапс судин, зупинка дихання.
5. Якщо блокувати висхідну дію РФ, тварина засинає, оскільки падає тонус клітин кори головного мозку і настає їх гальмування.
6. 1) Під час повороту голови децеребраційної тварини зі збереженими лабіринтами в одну сторону збільшується активність вестибулоспінальної системи, що підвищує тонус м’язів-розгиначів тієї ж сторони. 
2) Тонічні рефлекси бувають статичними і стато-кінетичними. Статичні підрозділяються на рефлекси положення і рефлекси випрямлення. Стато-кінетичні підрозділяються на рефлекси у випадках прямолінійного руху тіла і рефлекси під час кругових рухів. 
3) Центри тонічних рефлексів розташовані в ядрах мосту і довгастого мозку.
7. 1) Стан децеребраційної ригідності проявляється підвищенням тонусу м’язів-розгиначів тулуба і кінцівок. 
2) Стан децеребраційної ригідності досягається поперечним розрізом мозку нижче червоних ядер. 
3) Перерізання спричинює усунення гальмівного впливу червоних ядер на сегментарний апарат спинного мозку.
8. При закиданні голови назад збільшується тонус розгиначів передніх кінцівок і згиначів задніх.
9. Така реакція на ЕЕГ може бути викликана подразненням висхідної системи РФ середнього мозку. Вона називається реакцією активації, або реакцією пробудження.

Роль автономної нервової системи 
у регуляції вісцеральних функцій

Конкретні цілі:
1. Знати структурно-функціональну організацію АНС та її відділів; медіаторні системи АНС, механізми впливів на вісцеральні функції організму.
2. Аналізувати зміни вісцеральних функцій за умов активації симпатичної або парасимпатичної системи.
3. Інтерпретувати механізми змін вісцеральних функцій після блокади передачі інформації в гангліонарних і нейроорганних синапсах АНС.

Тема 6. Автономна нервова система. Її структурно–функціональна організація. Автономна нервова система. Її роль у регуляції вісцеральних функцій.
Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі АНС в регуляції вісцеральних функцій необхідне для розуміння перебігу різних процесів у організмі людини як за умов норми, так і при патології,  що є необхідним для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Будову і функції АНС. 
2. Роль структур АНС у забезпеченні вісцеральних функцій організму.
Питання для усного і тестового контролю:
1. Структурні та функціональні відмінності АНС від соматичної.
2. Структурні та функціональні відмінності симпатичної (СНС), парасимпатичної (ПСНС) і метасимпатичної нервової системи (МСНС).
3. Структурно-функціональні особливості вегетативних синапсів.
4. Медіатори вегетативних синапсів. Адренергічні й холінергічні структури.
Питання до письмової відповіді:
1. Перелічіть особливості АНС.
2. Намалюйте схеми рефлекторних дуг симпатичного і парасимпатичного рефлексів.
3. Намалюйте схему рефлекторної дуги метасимпатичного рефлексу.
4. Опишіть зв’язки МСНС із СНС і ПСНС.
5. Намалюйте вегетативний синапс і опишіть його особливості.
6. Що іннервують постгангліонарні холінергічні симпатичні нервові волокна?
Програма практичної роботи на занятті:
1. Визначення функціональних станів АНС за проявами:
— оковісцерального рефлексу Ашнера — Даньїні;
— дермографічного рефлексу;
— зіничного рефлексу.

Методика дослідження оковісцерального 
рефлексу Ашнера — Даньїні
Для роботи необхідні: секундомір, стетофонендоскоп, тонометр, стілець.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Спостереження рефлексу рекомендують проводити на кількох піддослідних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця між виразністю індивідуальних рефлекторних реакцій.
Піддослідний сидить у вільному положенні. Через деякий час у нього підраховують пульс. Після цього дослідник натискає на обидва очних яблука водночас великим і вказівним пальцями однієї руки (або вказівним і середнім). Натискати рекомендується не на передню камеру, а на бічні відділи очного яблука інтенсивно, але не боляче для піддослідного. Через 30 с, не припиняючи натискання, підраховують пульс протягом 30 с. Після перерахунку на хвилини порівнюють частоту пульсу до і після натискання. Рефлекторна дуга рефлексу: механорецептори очних яблук — чутливі волокна окорухового нерва (III), рівень замикання — ядро Якубовича в середньому мозку, проміжний і каудальний відділи ядра солітарного тракту довгастого мозку, еферентна ланка — волокна блукаючого нерва — міокард. У нормі відбувається уповільнення пульсу на кілька ударів за 1 хв (до 10 ударів). За цих умов спостерігаються й інші ваготонічні рефлекторні явища: падіння АТ, зміна дихання, кишкової перистальтики та ін. Більше уповільнення розцінюється як ваготонічний ефект, відсутність уповільнення або парадоксальне прискорення — як симпатикотонічний.
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати експерименту рекомендується оформити у вигляді таблиці.

Методика дослідження дермографічного
 рефлексу
Для роботи необхідні: перкусійний молоток, секундомір.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Спостереження рефлексу рекомендують проводити на кількох піддослідних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця між виразністю індивідуальних рефлекторних реакцій. Кожен із рефлексів експериментатор викликає по обидва боки й відзначає його виразність і симетричність.
Піддослідний сидить у вільному положенні. Через деякий час у нього загостреним кінцем рукоятки молотка на внутрішній поверхні передпліччя проводиться штрихове подразнення. Через кілька секунд у результаті реакції шкірних капілярів з’являється зміна кольору шкіри різної ширини, що зберігається кілька хвилин. Рожевий дермографізм — нормальне явище і є результатом вазодилатації. За умов підвищеної збудливості парасимпатичної іннервації виникає розлитий (широка смуга почервоніння) або занадто тривалий (стійкий) червоний дермографізм, або піднесений валик шкіри навколо проведеного штриха. За умов підвищеної активності симпатичної іннервації спостерігається білий дермографізм. Дермографічні зміни можуть бути відсутніми у зоні уражених сегментарних периферичних нервів і задніх корінців, що має топодіагностичне значення. Рефлекторна дуга: механорецептори шкіри — чутливі волокна м’язово-шкірного нерва — вегетативні нейрони латеральних рогів спинного мозку — волокна симпатичних постгангліонарних нейронів — гладкі м’язи судин шкіри.
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати експерименту рекомендується оформити у вигляді табл. 5.2.

Методика дослідження зіничного рефлексу людини
Для роботи необхідний секундомір.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Спостереження рефлексу рекомендують проводити на кількох піддослідних, оскільки в цьому випадку буде помітна різниця між виразністю індивідуальних рефлекторних реакцій. Кожнен з рефлексів експериментатор викликає по обидва боки й відзначає його виразність і симетричність.
Зіничний рефлекс спостерігається при гарному освітленні. Експериментатор долонею своєї лівої руки закриває праве око піддослідного, а долонею правої руки — його ліве око. Через 10 с експериментатор різко забирає одну руку, уважно спостерігаючи за розміром досліджуваної зіниці. Повинно бути помітно звуження зіниці. Для спостереження співдружньої реакції експериментатор своєю долонею закриває тільки одне око піддослідного, потім швидко відводить руку. При цьому спостерігають реакцію зіниці другого ока. Рефлекторна дуга зіничного рефлексу: фоторецептори — зоровий нерв, зоровий тракт, верхні бугри чотиригорбикового тіла, рівень замикання — мезенцефалон, еферентна ланка — парасимпатичне ядро окорухового нерва — скорочення м’язів, що звужують зіницю.
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати експерименту рекомендується оформити у вигляді таблиці.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. За умов підвищення концентрації іонів Са2+ в позаклітинному середовищі збільшиться виділення ... з ... терміналей у гангліях АНС:
A. АХ ... пресинаптичних
B. НА ... пресинаптичних
C. Адреналін (А) ... постсинаптичних
D. АХ ... постсинаптичних
E. ГАМК ... пресинаптичних
2. У гангліонарних пресинаптичних терміналях симпатичної нервової системи за участі холінацетилтрансферази синтезуються:
A. НА
B. АТФ
C. А
D. АХ
E. Атропін

3. Передача інформації в гангліонарних синапсах парасимпатичної нервової системи відбувається за участі:
A. НА
B. АХ
C. АТФ
D. Атропіну
E. ГАМК

4. Медіатор ... синтезується в ... пресинаптичних терміналях парасимпатичної нервової системи:
A. АХ ... нервово-органних
B. НА ... гангліонарних
C. АХ ... гангліонарних і нервово-органних
D. НА ... нервово-органних
E. Серотонін ... гангліонарних

5. Нікотин у великих дозах є ... передачі збудження в гангліонарних синапсах ... нервової системи:
A. Блокатором ... симпатичної
B. Блокатором ... парасимпатичної
C. Активатором ... симпатичної
D. Активатором ... парасимпатичної
E. Блокатором ... симпатичної і парасимпатичної

6. Передача інформації в нервово-органних синапсах симпатичної нервової системи здійснюється за участі:
A. А
B. НА
C. АХ
D. Атропіну
E. ГАМК

7. Передача інформації в гангліях симпатичної нервової системи здійснюється за участі:
A. А
B. АХ
C. АТФ
D. Атропіну
E. Серотоніну

8. До холінергічних нейронів належать прегангліонарні волокна ... нервової системи:
A. Симпатичної 
B. Симпатичної та парасимпатичної
C. Парасимпатичної
D. Соматичної
E. Соматичної та парасимпатичної

9. Медіатор ... синтезується в гангліонарних і нервово-органних пресинаптичних терміналях ... нервової системи:
A. АХ ... парасимпатичної
B. АХ ... симпатичної
C. НА ... парасимпатичної
D. НА... симпатичної
E. А ... симпатичної

10. Медіатором ... a-адренорецепторів найчастіше є ...:
A. Симпатичних ... А
B. Симпатичних ... АХ
C. Парасимпатичних ... НА
D. Парасимпатичних ... АХ
E. Симпатичних ... НА
Відповіді
1.А, 2.D, 3.B, 4.C, 5.E, 6.B, 7.B, 8.B, 9.A, 10.E.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Які із зазначених функцій організму не належать до вегетативних?
A. Травні
B. Кровообігу
C. Подиху
D. Рухові, здійснювані гладкою мускулатурою
E. Рухові, здійснювані скелетними м’язами

2. Який з відділів АНС має на той або інший орган завжди строго однотипний вплив?
A. Парасимпатичний
B. Симпатичний
C. Симпатичний та парасимпатичний
D. Ніякий
E. Усі відділи

3. Вставте пропущені слова. Симпатичні нерви ... силу скорочень ЧСС, діючи на ... адренорецептори:
A. Прискорюють … a-
B. Прискорюють ... b-
C. Зменшують ... a-
D. Зменшують ... b-
E. Правильні відповіді A і B 

4. Вставте пропущені слова. Симпатичні нерви ... секрецію слини, діючи на ... адренорецептори:
A. Підсилюють …a-
B. Підсилюють ... b-
C. Гальмують ... a-
D. Гальмують ... b-
E. Правильні відповіді С і D 

5. Укажіть неправильну відповідь. У чому відмінність АНС від соматичної нервової системи?
A. Локалізація ядер у ЦНС
B. Різна кількість еферентних нейронів
C. Сегментарність іннервації на периферії
D. Малий діаметр нервових волокон
E. Переривання у периферичних гангліях
6. У Стародавній Індії підозрюваного в злочині судили «великим судом»: йому пропонували проковтнути жменю сухого рису. Якщо йому це не вдавалося, провина вважалася доведеною. Чому під час хвилювання неможливо проковтнути рис?
A. Активація ПСНС і зменшення слиновиділення
B. Активація ПСНС і збільшення слиновиділення
C. Активація симпатоадреналової системи й посилення слиновиділення
D. Зменшення кровопостачання слинної залози
E. Активація симпатоадреналової системи і зменшення слиновиділення

7. ПСНС переважно іннервує органи, що здійснюють:
A. Надходження й акумулювання Е в організмі
B. Надходження й використання Е організмом
C. Акумулювання й використання Е
D. Виняткове використання Е організмом
E. Надходження, акумулювання і використання Е організмом

8. Вставте пропущені слова. Нікотин — це ...  синапсів АНС:
A. Блокатор гангліонарних
B. Блокатор нервово-органних
C. Активатор гангліонарних
D. Активатор нервово-органних
E. Активатор гангліонарних і нервово-органних

9. Укажіть орган, що іннервується тільки прегангліонарними волокнами СНС:
A. Шлунок
B. Серце
C. Мозкова речовина надниркових залоз
D. Судини тулуба і кінцівок
E. Слинні залози

10. Укажіть ефекти збудження ПСНС:
A. Збільшення ЧСС
B. Розширення зіниць
C. Стимуляція слиновиділення
D. Гальмування шлункової секреції
E. Підвищення тонусу судин
Відповіді
1.Е, 2.В, 3.В, 4.D, 5.С, 6.Е, 7.А, 8.С, 9.С, 10.С.

Ситуаційні завдання
1. У досліді Орбелі — Гінецинського проводили тривалу стимуляцію сідничного нерва частотою 1 Гц, що викликало скорочення литкового м’яза і через якийсь час — розвиток його стомлення (ослаблення м’язових скорочень аж до повного їх припинення). Потім на тлі триваючої стимуляції рухового нерва додавали подразнення симпатичних нервових волокон, що іннервують той самий м’яз. Поясніть: 
1) Що при цьому спостерігали в досліді? 
2) Чим зумовлений цей ефект? 
3) Яка теорія була сформульована на підставі цього й інших аналогічних фактів?
2. Виявлено, що під час подразнення вагосимпатичного стовбура в жаби спочатку спостерігається зменшення сили і ЧСС, аж до зупинки серця в діастолу. Потім відбувається відновлення серцевої діяльності, причому якийсь час серце скорочується з більшою частотою і силою, ніж до подразнення вагосимпатичного стовбура. За умов подразнення вагосимпатичного стовбура після аплікації атропіну спостерігається збільшення сили і ЧСС. Поясніть: 
1) Чим зумовлене початкове зменшення сили і ЧСС? 
2) Чому після припинення подразнення вагосимпатичного стовбура спостерігається посилення скоротливої діяльності серця? 
3) Чому при подразненні вагосимпатичного стовбура після аплікації не спостерігається вагусного гальмування?
3. Для зняття тахікардії в клінічній практиці використовують фармакологічні препарати, що блокують b-адренорецептори (наприклад, пропранолол). Поясніть: 
1) Чому блокада b-адренорецепторів може зняти приступ тахікардії? 
2) Чи можна застосовувати ці препарати на людях, схильних до бронхоспазмів? 
3) Чи можна застосовувати ці препарати за умов зниженого АТ?
4. Для блокування нападів бронхіальної астми, викликаної бронхоспазмом (задуха внаслідок зменшення просвіту бронхів і бронхіол за умов нормальної функції мукоцитів), іноді використовують адреналін. Поясніть: 
1) Якими фізіологічними механізмами зумовлений ефект адреналіну в цьому випадку? 
2) Чому перш ніж вводити адреналін, у людини слід визначити величину АТ? 
3) Які супровідні фізіологічні ефекти можуть при цьому спостерігатися?
5. В експерименті доведено, що координована моторика ШКТ (перистальтика, ритмічна сегментація тощо) зберігається навіть після перерізання симпатичних і парасимпатичних нервів, що його іннервують. Поясніть: 
1) Які механізми забезпечують збереження координованої моторики ШКТ у цьому випадку? 
2) Який вплив на моторну функцію ШКТ в організмі мають симпатичний і парасимпатичний відділи АНС?
6. У практиці «швидкої допомоги» для блокування нападу печінкової коліки, викликаної спазмом жовчовивідних шляхів, використовують речовини, що блокують мускаринові холінорецептори (М-холіноблокатори, наприклад, платифілін). Поясніть: 
1) Який фізіологічний механізм зумовлює лікувальний ефект М-холіноблокаторів у цьому випадку? 
2) Які супровідні фізіологічні ефекти можуть при цьому спостерігатися?
7. В офтальмологічній практиці для розширення зіниць використовують розчин атропіну, що є М-холіноблокатором. Поясніть: 
1) Чому закапування розчину атропіну викликає розширення зіниці? 
2) Чи можуть при цьому спостерігатися зміни частоти й сили серцевих скорочень? 
3) Чи може при цьому змінитися скоротлива функція скелетних м’язів?
8. Стеноз (звуження) воротаря шлунка може бути викликаний або гіпертонусом мускулатури, або рубцевими змінами його стінок, що не диференціюються за рентгенограмою. Для уточнення діагнозу можна використати введення атропіну, що є М-холіноблокатором. Поясніть: 
1) Який ефект спостерігатиметься після введення атропіну, якщо стеноз був викликаний: гіпертонусом мускулатури? рубцевими змінами стінок? 
2) Яке фізіологічне обґрунтування застосування атропіну в цій ситуації? 
3) Які супровідні фізіологічні ефекти можуть при цьому спостерігатися?

Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) У досліді спостерігали відновлення працездатності м’яза. 
2) Цей ефект зумовлений прямою дією СНС на обмін речовин м’язової тканини і не пов’язаний із судинними впливами. 
3) Теорія Л. А. Орбелі про адаптаційно-трофічну функцію СНС. Відповідно до цієї теорії, СНС регулює обмін речовин, трофіку і збудливість органів і тканин організму.
2. 1) Початкове зменшення сили і ЧСС зумовлене впливом волокон блукаючого нерва. 
2) Посилення скоротливої функції серця після припинення подразнення вагосимпатичного стовбура зумовлене впливом СНС. У складі вагосимпатичного стовбура у жаби, крім прегангліонарних волокон блукаючого нерва (групи В), є постгангліонарні волокна симпатичних нервів (групи С). Мієлінізованими волокнами групи В збудження поширюється швидше, ніж волокнами групи С. Після припинення збудження медіатор АХ швидко інактивується ацетилхолінестеразою, а НА ще продовжує діяти. 
3) Атропін, будучи М-холіноблокатором, блокує проведення збудження на рівні інтрамуральних парасимпатичних гангліїв, припиняючи в такий спосіб гальмівну дію блукаючого нерва на серце.
3. 1) НА, що є медіатором у постгангліонарних закінченнях симпатичних нервів, взаємодіє з b-адренорецепторами міокарда, спричинюючи збільшення ЧСС. Застосування неселективного b-адреноблокатора приводить до зниження ЧСС. 
2) Немає. У гладких м’язах бронхів локалізовані b-адренорецептори, активація яких симпатичними нервами призводить до розслаблення м’язів. Відповідно застосування b-адреноблокатора спричинює підвищення тонусу бронхів. 
3) Немає. Застосування b-адреноблокатора спричинює зниження АТ. 
4. 1) У гладких м’язах бронхів локалізовані 
b-адренорецептори, активація яких адреналіном призводить до розслаблення м’язів і зняття бронхоспазму. 
2) Адреналін викликає збільшення АТ. 
3) Може спостерігатися збільшення сили і ЧСС, підвищення рівня глюкози в крові.
5. 1) Після перерізання симпатичних і парасимпатичних нервів координована моторика ШКТ забезпечується рефлекторними дугами, що замикаються в межах м’язового і підслизового сплетінь у стінках травних органів — інтрамуральних гангліїв. 
2) Блукаючі нерви за допомогою холінергічного механізму підсилюють моторику ШКТ (збільшують ритм і силу скорочень). Разом із тим, блукаючі нерви чинять і гальмівний вплив: викликають релаксацію шлунка, знижують тонус пілоричного сфінктера. Симпатичні нерви крізь a-адренорецептори гальмують моторику ШКТ. Відомі і стимулювальні впливи симпатичних нервів, наприклад, на пілоричний сфінктер.
6. 1) Активна моторна діяльність жовчного міхура і жовчовивідних шляхів пов’язана з функцією блукаючих нервів. Блокада М-холінорецепторів гладких м’язів викликає тимчасове блокування впливів вагуса, отже, зниження тонусу та моторики жовчовивідних шляхів і самого жовчного міхура. 
2) Супровідними ефектами можуть бути сухість у роті, зниження перистальтичної активності шлунка і кишечнику, а також нетривале розширення зіниць.
7. 1) Зіниця звужується за умов скорочення кільцевого м’яза (сфінктера) райдужки, який іннервується парасимпатичними волокнами окорухового нерва. Атропін, вибірково блокуючи М-холінорецептори м’яза, викликає розширення зіниці. 
2) М-холіноблокатор атропін викликає розширення зіниці, збільшення сили і ЧСС, зменшення перистальтики ШКТ (М-холінорецептори). 
3) За цих умов не змінюється скоротлива функція скелетної мускулатури (Н-холінорецептори).
8. 1) Після введення атропіну (М-холіноблокатор) спостерігатиметься розслаблення стінок воротаря у випадку гіпертонусу і відсутність ефекту за умов рубцевих змін. 
2) Тонус воротаря залежить, у першу чергу, від функцій блукаючих нервів. При їх вимиканні атропіном за допомогою блокади 
М-холінорецепторів тонус знижується. Атропін у цьому випадку дозволяє віддиференціювати органічні ушкодження воротаря від функціональних. 
3) При цьому можуть спостерігатися збільшення ЧСС, сухість у роті і розширення зіниць.

Тема 7. Рубіжний контроль з фізіології збудливих тканини, ЦНС, АНС.

Мотиваційна характеристика теми. Контроль знань і практичних навичок методів дослідження нервової та гуморальної систем, використання яких є необхідною умовою для практичної роботи лікаря під час діагностики і лікування в клініці.
Мета заняття. Знати: 
1. Основні механізми, що лежать в основі функціональної активності органів нервової та гуморальної систем. 
2. Методики дослідження функціональних станів нервової та гуморальної систем і їх клінічне застосування.
Перелік питань для підготовки 
до модульного контролю № 1
Вступ у фізіологію:
1. Фізіологія як наука. Завдання фізіології. Поняття про функції. Методи фізіологічних досліджень.
2. Живий організм як об’єкт вивчення фізіології. Рівні організації живого. Взаємовідношення організму із зовнішнім середовищем. Гомеостаз, гомеокінез.
3. Поняття про регуляцію, принцип зворотного зв’язку в підтримці гомеостазу.
4. Значення механізмів регуляції в живому організмі. Функціональні відмінності нервових і гуморальних механізмів.
5. Фактори гуморальної регуляції (метаболіти, нейросекрети, гормони). Їх особливості і зв’язок з АНС.
Загальна фізіологія збудливих структур:
1. Потенціал спокою, механізми походження, його параметри, фізіологічна роль.
2. Потенціал дії, механізми походження, його параметри, фізіологічна роль.
3. Збудливість. Показники збудливості. Критичний рівень деполяризації, поріг деполяризації клітинної мембрани.
4. Значення окремих іонів у виникненні потенціалу спокою.
5. Значення окремих іонів у виникненні потенціалу дії.
6. Механізми підтримки й відновлення іонної асиметрії в збудливих тканинах.
7. Типи іонних каналів і особливості їх регуляції.
8. Як змінюється стан іонних каналів при розвитку потенціалу дії?
9. Які основні властивості потенціалу дії?
10. Що таке клітини-пейсмекери?
11. Фази зміни збудливості клітини під час розвитку одиночного потенціалу дії.
12. Значення параметрів електричних стимулів для виникнення збудження.
13. Закони подразнення збудливих тканин. Графічне вираження законів подразнення.
14. Механізми проведення збудження нервовими волокнами.
15. Закони проведення збудження нервовими волокнами.
16. Особливості проведення збудження в мієлінових волокнах.
17. Класифікація нервових волокон за їх діаметром, швидкістю проведення, тривалістю потенціалу дії.
18. Механізми передачі збудження крізь нервово-м’язовий синапс.
19. Перелічити можливі механізми припинення проведення збудження в міоневральному синапсі.
20. Описати послідовність сполучення збудження і скорочення скелетних м’язів.
21. Особливості скорочення гладких м’язів.
22. У чому принципова відмінність структури гладком’язових клітин?
23. Умови і механізми розвитку тетанічних скорочень.
24. Механізми скорочення і розслаблення скелетних м’язів.
25. Які процеси зумовлюють розслаблення м’яза?
26. Типи і види м’язових скорочень.
Нервова регуляція:
1. Біологічна регуляція, її види. Що таке принцип зворотного зв’язку і яка його роль у регуляції?
2. Класифікація нейронів залежно від функцій.
3. Які основні властивості мембрани нейронів?
4. У якій ділянці нейронної мембрани виникає потенціал дії? Поясніть, чому.
5. Як утворюються нейронні сітки, які їх основні функції?
6. Які види синапсів є в ЦНС?
7. Які механізми дії медіаторів у ЦНС?
8. Механізми функціонування збудливих синапсів.
9. Сумація збудження в ЦНС, її види, механізми, значення.
10. Механізм постсинаптичного гальмування і його значення.
11. Механізм пресинаптичного гальмування і його значення.
12. Механізм реципрокного гальмування і його значення.
13. Механізм поворотного гальмування і його значення.
14. Рефлекс, класифікація рефлексів.
15. Рефлекторна дуга, види рефлекторних дуг у ЦНС.
16. Нервовий центр і його функціональні властивості.
17. Що таке дивергенція і конвергенція?
18. Принципи домінанти й основні властивості домінантного вогнища.
19. Класифікація рецепторів у організмі людини та їх основні функції.
20. Який механізм збудження первинно- і вторинночутливих рецепторів?
21. Що таке пропріорецептори, які їх види і функції?
22. Будова і функції м’язових веретен.
23. Як влаштовані сухожильні органи Гольджі і яке їхнє функціональне призначення?
24. Яке призначення моносинаптичного рефлексу, що запускається при розтягуванні м’язового веретена?
25. Чим відрізняється синаптична передача в синапсах ЦНС і нервово-м’язових синапсах?
26. Що таке час рефлексу? Центральний час рефлексу?
27. Перелічити принципи координації рефлексів.
28. Що таке центральне гальмування рефлексів?
29. Види АХ- і НА-рецепторів. Їх локалізація.
30. Нейрофізіологічні системи підтримки активності кори головного мозку.
Роль ЦНС у регуляції функцій:
1. Яка морфофункціональна характеристика моторних відділів спинного мозку?
2. Які рухові полісинаптичні рефлекси замикаються на рівні спинного мозку?
3. Які рефлекси здійснюються спинномозковими центрами?
4. Як проявляється вплив вищерозміщених відділів ЦНС на рефлекси спинного мозку?
5. Висхідні й низхідні шляхи в спинному мозку.
6. Які моторні центри є в стовбурі мозку?
7. Які рефлекси здійснюють моторні центри стовбура мозку?
8. Як здійснюються позні випрямні рефлекси центрів стовбура мозку?
9. Як здійснюються статичні випрямні рефлекси центрів стовбура мозку?
10. Які структурні і нейронні елементи мозочка беруть участь у регуляції рухів?
11. Які зміни в руховій сфері виникають за умов ураження мозочка?
12. Які аферентні й еферентні зв’язки моторних зон кори?
13. Базальні ядра, їх участь у регуляції довільних рухів.
14. Таламус і основні групи ядер у ньому.
15. Які функції в аналізі сенсорної інформації виконує таламус?
16. Структура та функції лімбічної системи.
17. Яка структурна характеристика сенсорних і асоціативних зон кори великих півкуль?
18. У чому специфіка аналітико-синтетичних процесів на рівні кори великих півкуль?
19. Де в корі великих півкуль розташовуються нейрони, які беруть участь у регуляції рухів?
20. Як формуються періодичні взаємодії різних моторних центрів при здійсненні складних довільних рухів?
21. Рефлекси середнього мозку.
22. Що таке децеребраційна ригідність?
23. Значення червоних ядер у регуляції рухових функцій.
24. Значення чорної субстанції в регуляції рухових функцій.
25. Висхідні впливи рухових функцій стовбура мозку.
26. Низхідні впливи рухових функцій стовбура мозку.
27. Функціональна організація й зв’язки базальних гангліїв.
28. Нейромедіатори в системі базальних гангліїв та їх фізіологічна роль.
29. Електрофізіологічні методи дослідження функцій кори великих півкуль.
30. Функціональна організація лімбічної системи.
Роль автономної нервової системи в регуляції вісцеральних функцій:
1. Загальний план будови АНС нервової системи.
2. Автономні рефлекси, особливості їх рефлекторної дуги.
3. Вегетативні ганглії, особливості та механізми проведення збудження в них.
4. Функціональні відмінності прегангліонарних і постгангліонарних волокон.
5. Синапси АНС, їх медіатори, циторецептори й блокатори передачі збудження в синапсах.
6. Вплив симпатичної нервової системи на вісцеральні функції.
7. Вплив парасимпатичної нервової системи на вісцеральні функції.
8. Метасимпатична система, її роль у регуляції вісцеральних функцій.
9. Сегментарні центри АНС.
10. Надсегментарні центри АНС нервової системи.
11. Структурні й функціональні особливості СНС.
12. Структурні й функціональні особливості ПСНС.
13. Що являє собою моноамінергічна система?
14. Роль гіпоталамуса в регуляції вегетативних функцій.
15. Де розташовані центри симпатичних відділів АНС?
16. Де розташовані центри парасимпатичних відділів АНС?
17. У чому морфологічні відмінності рефлекторних дуг вегетативних і соматичної нервових 
систем?
18. У чому подібність і відмінність виділення медіаторів у пре- і постгангліонарних закінченнях симпатичного й парасимпатичного відділів АНС?
19. У чому особливості вегетативної іннервації потових залоз? Як впливає атропін на їх функції?
20. Чим відрізняються будови АНС і соматичної нервової системи?
21. Де розміщуються центри АНС?
22. Фізіологічна характеристика волокон АНС.
23. Які є рецептори до АХ і де вони знаходяться?
24. Як підрозділяються рецептори до НА?
25. Чим відрізняється реакція еферентів при взаємодії НА з a- або b-адренорецепторами?
26. Як класифікуються рефлекси АНС?
27. Які вегетативні рефлекси здійснює стовбур мозку?
28. Який вплив чинять симпатичний і парасимпатичний відділи на окремі органи?
29. Як змінюється чутливість органа після порушення іннервації?
30. Який вплив чинять структури переднього гіпоталамуса на регуляцію функцій?
31. Який вплив чинять структури заднього гіпоталамуса на регуляцію функцій?
32. Який вплив серединних ядер гіпоталамуса на функції організму?
Перелік практичних навичок 
для підготовки студентів до підсумкового модульного контролю № 1
1. Розраховувати й оцінювати величину МПС, амплітуду МПД нервових і м’язових волокон.
2. Малювати схеми графіків мембранних потенціалів збудливих тканин.
3. Визначати і розраховувати поріг деполяризації, швидкість проведення збудження цими структурами.
4. Розраховувати і графічно зображувати типи скорочення м’язів залежно від частоти їх подразнення.
5. Пояснювати механізми скорочення і розслаблення м’язів, нервово-м’язової передачі збудження і вплив різних факторів на ці процеси.
6. Пояснювати методику динамометрії та міографії, аналізувати й оцінювати результати.
7. Графічно зображувати схеми контурів біологічної регуляції.
8. Графічно зображувати схеми рефлекторних дуг рухових рефлексів на всіх рівнях ЦНС і пояснювати методики дослідження цих ефектів.
9. Графічно зображувати схеми розвитку процесів збудження і гальмування в ЦНС.
10. Графічно зображувати схеми процесів сумації в ЦНС.
11. Пояснювати механізми системної діяльності організму при здійсненні локомоції та роль кори головного мозку й лімбічної системи в цих процесах.
12. Пояснювати методи дослідження функцій ЦНС.
13. Аналізувати й оцінювати результати електроенцефалографії.
14. Графічно зображувати схеми контурів вегетативної регуляції функцій організму.
15. Малювати схеми рефлекторних дуг автономних рефлексів і пояснювати методики їх дослідження.

Гуморальна регуляція і роль ендокринних залоз 
у регуляції вісцеральних функцій організму  
Конкретні цілі:
1. Аналізувати регульовані параметри і робити висновки про механізми регуляції функцій ендокринних залоз.
2. Робити висновки про стан фізіологічних функцій організму, його систем і органів за умов зміни концентрації гормонів у організмі.
3. Аналізувати вікові особливості функцій організму, пов’язані з діяльністю ендокринних залоз.
4. Аналізувати регульовані показники і робити висновки про стан процесів росту тіла в довжину, фізичного, психічного і статевого розвитку за участі гормонів.
5. Аналізувати регульовані параметри і робити висновки про стан механізмів регуляції сталості внутрішнього середовища під впливом гормонів.
6. Пояснювати механізми регуляції неспецифічної адаптації організму за участі гормонів.

Тема 8. Гуморальна регуляція, її фактори, механізм дії гормонів на клітини-мішені, регуляція секреції гормонів. Роль гормонів у регуляції процесів психічного і фізичного розвитку та росту тіла.

Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі гуморальних факторів регуляції вісцеральних функцій необхідне для розуміння механізмів фізіологічних процесів у організмі людини, що є необхідним для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Загальну характеристику гормонів, механізм їх дії. 
2. Фізіологічні основи методів дослідження функцій залоз внутрішньої секреції.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Структурно-функціональна організація ендокринної системи: ендокринні залози, ендокринні клітини, гормони, їх вплив.
2. Фактори гуморальної регуляції, їх характеристика і класифікація.
3. Контур гуморальної регуляції, роль зворотного зв’язку в регуляції функцій.
4. Діяльність ендокринної системи, відмінності від нервової. Взаємозв’язок нервової і гуморальної регуляції.
5. Основні механізми дії гормонів, їх життєвий цикл. Рецептори мембран і внутрішньоклітинних рецепторів, вторинні посередники, G-протеїни, їх роль.
6. Регуляція секреції гормонів. Гіпоталамо-гіпофізарна система. Нейросекрети гіпоталамуса, роль ліберинів і статинів.
7. Функціональний зв’язок гіпоталамуса з гіпофізом.
8. Структурно-функціональна організація гіпофіза. Класифікація його гормонів, їх функції і механізми взаємодії із клітинами органів-мішеней.
9. Роль соматотропного гормону (СТГ) у забезпеченні процесів росту і розвитку.
10. Щитоподібна залоза, її гормони, механізми дії на клітини органів-мішеней.
11. Вплив гормонів щитоподібної залози на стан психічних функцій, процеси росту і розвитку, метаболічні процеси, стан вісцеральних систем.
Питання до письмової відповіді:
1. Намалювати схему контуру гуморальної регуляції.
2. Перелічити основні фактори гуморальної регуляції й охарактеризувати їх властивості.
3. Перелічити структурно-функціональні відмінності ендокринної системи від нервової.
4. Намалювати схему життєвого циклу гормонів.
5. Описати основні види взаємодії гормонів із клітинами-мішенями. Намалювати схеми.
6. Намалювати схему взаємодії гіпоталамо-гіпофізарної системи.
7. Указати види та функції ліберинів і статинів.
8. Контур регуляції секреції СТГ, циркадні ритми. Метаболічний вплив СТГ.
9. Соматомедини: інсуліноподібний фактор росту I (ІФР-I), інсуліноподібний фактор росту II (ІФР-II).
10. Перелічіть гормони, які впливають на процеси нормального росту (інсулін, стероїди гонад, кортизол), і поясніть їх роль.

Програма практичної роботи на занятті: дослідження впливу пітуїтрину на меланофорні клітини жаби з використанням матеріалів навчального відеофільму. (Зробіть висновок, занесіть його у протокол дослідження, розв’яжіть відповідні ситуаційні та тестові завдання.)
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Яка у середньому кількість гормонів перебуває у вільному стані в плазмі крові?
A. 10 %
B. 30 %
C. 40 %
D. 60 %
E. 80 %
2. Рецептори гормонів містяться в:
A. Гемоглобіні крові
B. Транспортному білку крові
C. Клітинах органів-мішеней
D. Ендотелії судин
E. У рибосомах
3. Який гормон практично не має спеціальних органів-мішеней?
A. Окситоцин
B. Соматотропін
C. Тиреотропін
D. Антидіуретичний гормон
E. Вазопресин

4. Вторинний месенджер є фактором, що:
A. Діє на рецептори клітин в органах-мішенях
B. Активує комплекс гормон-рецептор
C. Викликає дисоціацію молекулярного інгібітора
D. Забезпечує передачу сигналу від рецептора до конкретних внутрішньоклітинних структур
E. Усі відповіді неправильні

5. Де, крім ЦНС, утворюється значна кількість регуляторних пептидів?
A. Селезінка
B. Печінка
C. ШКТ 
D. Легені
E. Нирки

6. За умов збільшення вмісту естрогенів у плазмі крові спостерігається збільшення секреції окситоцину нейрогіпофізом, що є прикладом:
A. Позитивного зворотного зв’язку
B. Реактогенного ефекту
C. Пермісивного ефекту
D. Морфогенетичного ефекту
E. Негативного зворотного зв’язку

7. Гормони циркулюють у крові:
A. У вільному вигляді
B. У формі неспецифічних комплексів з еритроцитами (Ер)
C. У вигляді комплексу зі специфічними білками
D. Правильні відповіді A, B, С
E. У вільному вигляді й у комплексі зі специфічними білками

8. Внутрішньоклітинний тип рецепції характерний для:
A. Пептидів
B. Стероїдних і тиреоїдних гормонів
C. Катехоламінів
D. Інсуліну
E. Усі відповіді правильні

9. Яка з нижче вказаних взаємодій характеризує довгу петлю зворотного зв’язку?
A. Гіпоталамус–гіпоталамус
B. Гіпофіз–гіпоталамус
C. Гіпофіз–гіпофіз
D. Периферична залоза внутрішньої секреції–гіпоталамус
E. Гіпофіз–периферична залоза внутрішньої секреції

10. Що таке опіатні рецептори?
A. Рецептори, що взаємодіють з ендорфінами і енкефалінами
B. Рецептори, що взаємодіють з вазопресином і окситоцином
C. Рецептори, які є тільки у наркомана
D. Больові рецептори
E. Немає правильної відповіді
Відповіді
1.A, 2.C, 3.B, 4.B, 5.C, 6.A, 7.D, 8.B, 9.D, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Які гормони є похідними амінокислот?
A. Тироксин, трийодтиронін
B. Адреналін, норадреналін
C. Дофамін
D. Мелатонін
E. Усі перераховані

2. Яка в середньому кількість гормонів зв’язана зі специфічними білками-переносниками у плазмі крові?
A. 20 %
B. 40 %
C. 80 %
D. 60 %
E. 100 %

3. Яка з нижче перерахованих взаємодій характеризує ультракоротку петлю зворотного зв’язку?
A. Гіпоталамус–гіпоталамус
B. Гіпофіз–гіпоталамус
C. Гіпофіз–гіпофіз
D. Периферична залоза внутрішньої секреції–гіпоталамус
E. Гіпофіз–периферична залоза внутрішньої секреції

4. Яким гормонам більшою мірою властива видова специфічність?
A. Стероїдним
B. Білково-пептидним
C. Похідним амінокислот
D. Гормонам не властива видова специфічність
E. Видова специфічність не залежить від хімічної природи гормонів

5. Який із методів кількісного визначення рівня гормонів є найбільш точним і широко використовуваним у клінічній практиці?
A. Радіоімунологічний
B. Хроматографічний
C. Електрофорез у гелі
D. Фотоелектрокалориметричний
E. Магніторезонансний

6. Яка з нижчеперелічених речовин належить до вторинних посередників (месенджерів)?
A. Циклічний аденозинмонофосфат
B. Циклічний гуанозинмонофосфат
C. Інозитолтрифосфат
D. Іонізований Ca2+ і кальмодулін
E. Усі перераховані речовини

7. При збільшенні вмісту глюкокортикоїдів у кровоносному руслі спостерігається зниження виділення аденокортикотропного гормону (АКТГ) аденогіпофізом, що є прикладом:
A. Позитивного зворотного зв’язку
B. Негативного зворотного зв’язку
C. Кінетичної дії
D. Пускової дії
E. Реактогенної дії

8. Мембранний тип рецепції характерний для:
A. Пептидів і катехоламінів
B. Стероїдних гормонів
C. Тиреоїдних гормонів
D. Глюкокортикоїдів
E. Усі відповіді правильні

9. Первинний месенджер є фактором, що:
A. Забезпечує передачу сигналу від рецептора до конкретних внутрішньоклітинних структур
B. Активує комплекс гормон-рецептор
C. Діє на рецептори клітин в органах-мішенях
D. Викликає дисоціацію молекулярного інгібітора
E. Усі відповіді правильні

10. У людини добовий діурез 6 л, вміст глюкози в плазмі крові нормальний. Порушення секреції якого гормону є причиною цього явища?
A. Вазопресин
B. Інсулін
C. Глюкагон
D. Кортизол
E. Окситоцин

Відповіді
1.E, 2.C, 3.A, 4.B, 5.A, 6.E, 7.B, 8.A, 9.C, 10.А.

Ситуаційні завдання
1. Поясніть, у чому полягає принцип зворотного зв’язку діяльності ендокринних залоз? Наведіть приклад. Намалюйте схему контуру біологічної регуляції на прикладі обраного гормону.
2. Поясніть, у скільки разів швидкість поширення гуморального впливу менша швидкості поширення нервового імпульсу.
3. Поясніть, що відбудеться з функцією залози внутрішньої секреції, якщо в організм уводити більші дози її гормонів. Наведіть приклад. Намалюйте контур біологічної регуляції функціонування даної залози.
4. До ендокринолога звернувся пацієнт для висновку про стан функції щитоподібної залози. В аналізі крові — знижений вміст тиреоїдних гормонів. З діагностичною метою пацієнту ввели тиреоліберин. Результати дослідження: за 20 хв після введення тиреоліберину в 5 разів підвищився вміст у крові тиротропіну, а після 4 год зріс на 70 % вміст тиреоїдних гормонів (Т4 і Т3). Поясніть: 
1) В якій ланці порушений гіпоталамо-гіпофізарно-тиреоїдний гормональний механізм? 
2) Чи є у пацієнта гіпофізарна недостатність? 
3) Чи є у пацієнта порушення функції щитоподібної залози?
5. Розгляньте нижченаведені етапи і результати експерименту: 1. Дві групи щурів-самців поміщали в клітки, розділені сітчастою перегородкою. 2. У вільну половину кліток підсаджували самок у стані еструсу. 3. Одній із груп до підсадження самок уводили препарат — блокатор люліберинових рецепторів, друга група була контрольною. 4. Досліджували динаміку тестостерону і лютропіну в крові самців обох груп після підсадження самки. У контрольній групі виявили динаміку підвищення рівня тестостерону через 20–40 хв після появи самки. Підйому рівня тестостерону сприяв пік лютропіну. У другій групі після введення препарату виявили зниження вихідного рівня тестостерону в 8 разів. На тлі блокади люліберинових рецепторів у самців у присутності самки не відбувалося підвищення рівня тестостерону в крові. Поясніть: 
1) Який механізм гальмування продукції тестостерону при введенні антагоніста рецепторів люліберину? 
2) Як регулюється секреція тестостерону?

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Принцип зворотного зв’язку в регуляції діяльності ендокринної системи полягає в тому, що тропні гормони гіпофіза стимулюють виділення гормонів залозою внутрішньої секреції, а залоза, у свою чергу, через виділення своїх гормонів гальмує секрецію тропних гормонів (так звана «плюс-мінус взаємодія»). Наприклад, АКТГ стимулює утворення глюкокортикоїдів, а кортизон гальмує виділення АКТГ.
2. У стільки ж разів, у скільки швидкість руху крові менша швидкості поширення збудження нервом.
3. Діяльність відповідної залози гальмується за механізмом негативного зворотного зв’язку і може відбутися атрофія від бездіяльності.
4. 1) Недостатній вміст тиреоїдних гормонів у організмі може бути наслідком ураження гіпоталамуса, гіпофіза і щитоподібної залози. 
2–3) У цьому випадку за умов введення тиреоліберину рівень тиреотропіну і тиреоїдних гормонів зростає, тобто ураження гіпофіза та щитоподібної залози у пацієнта немає, а наявне збудження продукції тиреоліберину в гіпоталамусі.
5. 1) Регуляція здійснюється гіпоталамо-гіпофізарною системою за механізмом зворотного зв’язку.
2) Блокада люліберинових рецепторів гіпофіза призводить до гальмування секреції лютропіну і подальшого зниження секреції тестостерону. Зниження рівня тестостерону викликає інгібування статевої мотивації.

Тема 9. Роль гормонів у регуляції гомеостазу і репродуктивної функції і адаптації організму до стресових факторів.
Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі гормонів у регуляції процесів гомеостазу необхідне для розуміння механізмів фізіологічних процесів у організмі людини, що є необхідним для практичної роботи лікаря будь-якої спеціальності.
Мета заняття. Знати: 
1. Загальну характеристику гормонів, що регулюють процеси гомеостазу, механізм їх дії. 
2. Фізіологічні основи методів дослідження функцій гормонів, що регулюють процеси гомеостазу в організмі.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Перелічити гормони підшлункової залози (інсулін, глюкагон, соматостатин), охарактеризувати їх вплив на метаболізм і концентрацію глюкози в крові.
2. Укажіть гормони всіх залоз внутрішньої секреції, які впливають на мінеральний обмін, і охарактеризуйте їх властивості.
3. Баланс Ca2+ в організмі та гормони, які регулюють Са2+ і Р гомеостаз.
4. Охарактеризуйте функції паратиреоїдного гормону (паратгормону), кальцитоніну, активної форми вітаміну D3 — кальцитріолу (1,25(ОН)2D3).
5. Опишіть вплив гормонів інших залоз на метаболізм Са2+ і його гомеостаз (глюкокортикоїди, СТГ, ІФР-1, тиреоїдні гормони, естрогени, інсулін).
6. Поняття про стрес і стресові фактори. Загальний адаптаційний синдром (Г. Сельє).
7. Види адаптації до дії стресових факторів.
8. Роль симпатоадреналової системи в адаптації.
9. Гормони мозкової речовини надниркової залози, регуляція їх секреції, роль у регуляції адаптації організму до стресових факторів.
10. Гормони кори надниркових залоз. Контури регуляції їх секреції, циркадні ритми секреції глюкокортикоїдів, їх впливи й механізми дії на клітини-мішені.
11. Роль гормонів у регуляції неспецифічної адаптації організму до стресових факторів.
Питання до письмової відповіді:
1. Побудуйте контур гуморальної регуляції підтримки сталості концентрації глюкози в крові.
2. Опишіть механізм розвитку гіпоглікемічного шоку.
3. Перелічіть гормони всіх залоз внутрішньої секреції, які впливають на мінеральний обмін, і охарактеризуйте їх властивості.
4. Опишіть порушення, які виникають в організмі дитини за умов дефіциту кальцитріолу.
5. Дайте визначення поняттям: «стрес», «стресові фактори».
6. Опишіть види і механізми адаптації.
7. Опишіть фази загального адаптаційного синдрому.
8. Перелічіть функції гормонів кіркової речовини надниркових залоз.
9. Укажіть основні ефекти катехоламінів.
10. Укажіть роль гормонів гіпофіза, кори надниркових залоз, щитоподібної залози, статевих гормонів і вагоінсулярної системи в регуляції неспецифічної адаптації організму до стресових факторів.
Програма практичної роботи на занятті: дослідження впливу інсуліну на білих мишей з використанням матеріалів навчального відеофільму. (Зробіть висновок, занесіть його у протокол дослідження, розв’яжіть відповідні ситуаційні та тестові завдання.)

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. За умов збільшеного вмісту глюкокортикоїдів у крові спостерігається зниження АКТГ аденогіпофіза, що є прикладом:
A. Позитивного зворотного зв’язку
B. Негативного зворотного зв’язку
C. Пускової дії
D. Кінетичної дії
E. Метаболічної дії
2. У юнака 22 років через 2 тиж. після травми живота відзначаються такі симптоми: сухість у роті, спрага, рясне сечовипускання, підвищений апетит, схуднення, свербіж шкіри. Про ураження якого органа свідчить ця симптоматика?
A. Печінка
B. Нирки
C. Підшлункова залоза
D. Надниркова залоза
E. Шлунок

3. Для дослідження обміну вуглеводів у чоловіка 30 років був проведений функціональний тест із навантаженням глюкозою. Через 2 год після введення 50 г вуглеводів рівень глюкози в крові пацієнта становив 7,1 моль/л. Як, на вашу думку, слід інтерпретувати результати проведеної функціональної проби?
A. Нормальна толерантність до глюкози
B. Толерантність до глюкози незначно знижена
C. Толерантність до глюкози незначно підвищена
D. Результати тесту характерні для прихованого діабету
E. Результати тесту характерні для явного діабету

4. Людина 74 років була доставлена до клінічної лікарні зі скаргами на слабкість, що швидко розвивається, запаморочення. В анамнезі цукровий діабет — більше 20 років. При огляді відзначаються тремтіння кінцівок, вологість шкіри і слизових оболонок. Лабораторно: вміст глюкози в крові — 2,0 ммоль/л. Які дії необхідно розпочати в обов’язковому порядку й у першу чергу?
A. Призначити пероральні цукрознижувальні препарати
B. Увести простий інсулін
C. Увести інсулін тривалої дії
D. Досить відкоригувати дієту
E. Увести глюкозу

5. З метою корекції водно-електролітного балансу людині зробили ін’єкцію кальцитріолу (вітамін D3). Які зміни електролітного складу сечі при цьому відзначатимуться?
A. Зменшення екскреції Na+
B. Зменшення екскреції К+
C. Зменшення екскреції НСО3-
D. Збільшення екскреції Са2+
E. Зменшення екскреції Са2+

6. За умов збільшення концентрації Са2+ у плазмі крові секреція гормону кальцитоніну, синтезованого парафолікулярними клітинами щитоподібної залози:
A. Лінійно збільшується
B. Лінійно знижується
C. Експоненціально збільшується
D. Експоненціально зменшується
Е. Не змінюється

7. Експериментальній тварині (щуру) була зроблена ін’єкція речовини, що вибірково вражає b-клітини підшлункової залози. Які з нижчеперелічених змін відзначатимуться в плазмі крові через 14 днів після ін’єкції?
A. Збільшення концентрації Н+
B. Збільшення концетрації глюкагону
C. Зниження концентрації НСО3-
D. Зниження вмісту амінокислот
E. Збільшення осмотичного тиску плазми

8. Відомо, що навіть за умов значного зниження концентрації глюкози в плазмі крові в здоровому організмі, розвитку гіпоглікемії протидіють різні гормони. Однак після внутрішньовенного введення великої дози інсуліну концентрація глюкози в крові тривалий час залишається зниженою і відновлюється не відразу. Укажіть можливі причини даного феномена:
A. Недостатність функції мозкової речовини надниркових залоз
B. Дефіцит глюкагону
C. Недостатність функції мозкової речовини надниркових залоз і дефіцит глюкагону
D. Збільшення концентрації тироксину
E. Розвиток цукрового діабету

9. Введення людині інсуліну приводить до переважного збільшення надходження глюкози:
A. В усі тканини і клітини організму
B. В епітеліальні клітини ниркових канальців
C. У клітини тонкого кишечнику 
D. У більшість нейронів кори головного мозку
E. У кісткові м’язи

10. До механізмів збільшення концентрації глюкози в плазмі крові під впливом гормону глюкагону слід зарахувати такий:
A. Взаємодія глюкагону з ДНК ядра клітин-мішеней
B. Взаємодія глюкагону з рецепторами в цитоплазмі клітин-мішеней
C. Активація Gs-рецепторів мембран клітин-мішеней
D. Взаємодія із Са2+ у цитоплазмі клітин-мішеней
E. Гальмування секреції інсуліну
Відповіді
1.В, 2.С, 3.А, 4.Е, 5.Е, 6.А, 7.D, 8.C, 9.E, 10.C.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Який з перерахованих нижче гормонів найбільше впливає на екскрецію Na+ за умов, що всі вони застосовуються в однакових кількостях?
A. Прогестерон
B. Кортизол
C. Альдостерон
D. Вазопресин
E. Дегідроепіандростерон

2. У людини під час операції на щитоподібній залозі були ушкоджені паращитоподібні залози. Які зміни Са2+ обміну, а також симптоми виникнуть за цих умов протягом 10 днів після операції?
A. Зниження вмісту в плазмі Са2+, збільшення м’язової збудливості
B. Зниження вмісту в плазмі фосфатів, тетанус
C. Зниження вмісту в плазмі фосфатів і Са2+, судоми
D. Збільшення концентрації в плазмі фосфатів і Са2+, демінералізація кісток
E. Збільшення м’язової збудливості, висока концентрація Са2+ у плазмі і демінералізація кісток

3. Укажіть, який із нижче перерахованих факторів має найбільший ефект на секрецію паратгормону:
A. Зміна концентрації фосфатів у плазмі крові
B. Зміна концентрації Na+ у плазмі крові
C. Зміна концентрації Са2+ у плазмі крові
D. Зміна концентрації 1,25-дигідроксихолекальциферолу в плазмі крові
E. Зміна концентрації Т4 у плазмі крові

4. У яких клітинах утворюється соматостатин?
A. 	a-Клітини острівців Лангерганса
B. 	b-Клітини острівців Лангерганса
C. 	g-Клітини острівців Лангерганса
D. 	d-Клітини острівців Лангерганса
E. 	Екзокринна тканина підшлункової залози

5. Висока концентрація Са2+ у плазмі крові призводить до:
A. Демінералізації кісток
B. Збільшення утворення 1,25-дигідроксихолекальциферолу
C. Зменшення секреції кальцитоніну
D. Зниження згортання крові
E. Збільшення утворення 24,25-дигідроксихолекальциферолу

6. Людина протягом останніх 2 міс. споживала їжу з низьким вмістом Са2+. Які гормональні або метаболічні зміни розвиваються за цих умов?
A. Збільшення утворення 24,25-дигідроксихолекальциферолу
B. Зниження кількості Са2+-з’єднувального протеїну в епітеліальних клітинах тонкого кишечнику 
C. Збільшення секреції паратиреоїдного гормону
D. Збільшення вмісту в плазмі кальцитоніну
E. Збільшення концентрації фосфатів у плазмі

7. Укажіть фізіологічний ефект передсердного натрійуретичного гормону
A. Антидіуретична дія
B. Стимуляція виведення Na+ нирками
C. Збільшення швидкості клубочкової фільтрації (ШКФ)
D. Стимуляція зворотного всмоктування Na+ нирками
Е. Стимуляція секреції Na+ нирковими канальцями

8. Відомо, що під час хронічної ниркової недостатності розвивається гіпокальціємія, що призводить до резорбції кісткової тканини. Порушення утворення якої речовини лежить в основі цього процесу?
A. (Вітамін-D3) гормон
B. Паратгормон
C. Натрійуретичний гормон
D. Ренін
E. Альдостерон

9. Утворення якого гормону лежить в основі ендокринної функції серця?
A. Адреналін
B. Вазопресин
C. Кортизол
D. 1,25-дигідроксикальциферол
E. Натрійуретичний фактор

10. У людей похилого віку часто спостерігається демінералізація кісток (знижений вміст іонів Ca2+). Причиною цього може бути знижена секреція:
A. Тиреокальцитоніну
B. Тироксину
C. Інсуліну
D. Альдостерону
E. Паратгормону

Відповіді
1.C, 2.A, 3.C, 4.D, 5.E, 6.C, 7.B, 8.A, 9.E, 10.А.

Ситуаційні завдання
1. Гіпоглікемія більш небезпечна для організму, ніж гіперглікемія. Яке непряме підтвердження цьому можна навести, склавши список гормонів, що регулюють вміст цукру в крові? Поясніть механізм дії цих гормонів.
2. Під впливом якого гормону здійснюються: синтез глікогену в печінці і м’язах; інтенсивне окиснювання глюкози в тканинах; зменшення кількості цукру в крові; зниження катаболізму білка? Поясніть механізм дії цього гормону. Намалюйте схему його взаємодії з клітинами органів-мішеней.
3. У тварини спостерігаються підвищений розпад глікогену в печінці і м’язах, гіперглікемія. Під впливом яких гормонів можуть відбуватися ці явища? Поясніть механізм їхньої дії. Намалюйте схему їх взаємодії із клітинами органів-мішеней.
4. За умов якого дисгормонального стану основними симптомами є порушення обміну: гіперглікемія, глюкозурія, кетонурія, ожиріння печінки і підвищення розпаду білка, ацидоз. Поясніть механізм дії відсутнього гормону. Намалюйте схему його взаємодії із клітинами органів-мішеней.
5. З дією якої групи гормонів пов’язані такі ефекти: протизапальна дія, зниження активності гіалуронідази, пригнічення імунних реакцій, стимуляція утворення глюкози, стимуляція окисних процесів у м’язах? Поясніть механізм дії цих гормонів. Намалюйте схему їх взаємодії із клітинами органів-мішеней.
6. Назвіть гормони, що забезпечують збереження в організмі Na+ за рахунок реабсорбції його в канальцях нирок, виведення з організму K+, регуляцію K+-Na+ рівноваги. Поясніть механізм дії цих гормонів. Намалюйте схему їх взаємодії із клітинами органів-мішеней.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. В організмі найважливіші механізми дублюються. Відомий тільки один гормон, що знижує рівень цукру (інсулін), і сім гормонів, що підвищують цей рівень.
2. Під впливом інсуліну.
3. Під впливом глюкагону й адреналіну.
4. При нестачі інсуліну — цукровому діабеті.
5. Ці ефекти мають глюкокортикоїди (кортикостерон, гідрокортизон та ін.).
6. Мінералокортикоїди (альдостерон) і, частково, глюкокортикоїди.

Практичні навички з  ендокринної регуляції вісцеральних функцій організму
Мотиваційна характеристика теми. Набуття і закріплення практичних навичок із  ендокринної регуляції вісцеральних функцій організму, що застосовуються з метою діагностики і лікування в клініці, є необхідною умовою для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Механізми  ендокринної регуляції вісцеральних функцій організму.
2. Методи дослідження функцій ендокринних залоз, їх інтерпретацію і аналіз.

Перелік практичних навичок з 
ендокринної регуляції вісцеральних функцій організму:
1. Графічно зображувати схеми контурів гормональної регуляції функцій організму.
2. Малювати схеми контурів секреції гормонів ендокринними залозами і пояснювати механізми дії різних гормонів на клітини-мішені.
3. Зображувати схеми контурів регуляції параметрів гомеостазу за участі гормонів.
4. Малювати схеми контурів регуляції адаптаційних процесів за участі гормонів.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Де розташовані тіла прегангліонарних нейронів парасимпатичного відділу АНС?
A. У середньому і довгастому мозку, куприковому відділі спинного мозку
B. У середньому мозку, грудному і поперековому відділах спинного мозку
C. У грудному і поперековому відділах спинного мозку
D. У довгастому мозку і грудному відділі спинного мозку
E. У шийному та грудному відділах спинного мозку

2. Де розташовані тіла прегангліонарних нейронів симпатичного відділу АНС?
A. У середньому і довгастому мозку, куприковому відділі спинного мозку
B. У середньому мозку, грудному і поперековому відділах спинного мозку
C. У бічних рогах грудного і поперекового відділів спинного мозку
D. У довгастому мозку і грудному відділі спинного мозку
E. У шийному і грудному відділах спинного мозку

3. За умов подразнення якого з перерахованих відділів проміжного мозку спостерігаються ефекти, характерні для збудження парасимпатичного відділу АНС?
A. Медіального відділу гіпоталамуса
B. Переднього відділу гіпоталамуса
C. Заднього відділу гіпоталамуса
D. Латерального відділу гіпоталамуса
E. Епіфіза

4. Ефекти підвищення АТ і збільшення ЧСС можуть бути отримані під час подразнення:
A. Задньої групи ядер гіпоталамуса
B. Ділянки медіального гіпоталамуса
C. Середньої групи ядер гіпоталамуса
D. Передньої групи ядер гіпоталамуса
E. Будь-якої групи ядер гіпоталамуса

5. Ефект зменшення ЧСС може бути отриманий за умов подразнення:
A. Задньої групи ядер гіпоталамуса
B. Медіальної ділянки гіпоталамуса
C. Середньої групи ядер гіпоталамуса
D. Передньої групи ядер гіпоталамуса
E. Будь-якої групи ядер гіпоталамуса

6. Для зменшення симпатичних впливів на серцеву діяльність можна застосовувати:
A. Речовини, що блокують М-холінорецептори
B. Речовини, що блокують Н-холінорецептори
C. Інгібітори ХЕ
D. Речовини, що блокують b-адренорецептори
E. Речовини, що блокують a-адренорецептори

7. Медіаторами МСНС є:
A. Пурини
B. АТФ
C. Аденозин
D. Нейропептиди
E. Усі відповіді вірні

8. Швидкість поширення збудження в прегангліонарних симпатичних і парасимпатичних нервових волокнах дорівнює:
A. 	70–120 м/с
B. 	0,5–2,0 м/с
C. 	3–15 м/с
D. 	30–70 м/с
E. 	20–50 м/с

9. Укажіть швидкість поширення збудження в постгангліонарних симпатичних нервових волокнах:
A. 	70–120 м/с
B. 	0,5–2,0 м/с
C. 	3–15 м/с
D. 	30–70 м/с
E. 	20–50 м/с

10. За умов блокади симпатичної іннервації можна спостерігати:
A. ¯ ЧСС, ¯ АТ, розширення судин шкіри
B. Розширення зіниць, ­ ЧСС, ­ АТ
C. ­ ЧСС, ­ АТ, розширення судин шкіри
D. ¯ ЧСС, ¯ АТ, звуження зіниць
E. Усі відповіді вірні

Відповіді
1.А, 2.С, 3.В, 4.А, 5.D, 6.D, 7.А, 8.С, 9.В, 10.Е.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Результати дослідження стероїдних гормонів у плазмі крові здорової жінки з регулярними 28-денними менструальними циклами свідчать про те, що протягом останніх 12 год відзначався пік концентрації 17-b-естрадіолу. Вміст прогестерону за цих умов був незначним. На розвиток якої з перелічених ситуацій можна чекати протягом наступних 3 днів?
A. Зниження базальної температури тіла
B. Припинення менструації
C. Початку менструації
D. Овуляції
E. Регресії жовтого тіла

2. В акушерсько-гінекологічній практиці з метою ранньої діагностики вагітності досліджується сеча жінки. Виявлення яких гормонів у сечі вірогідно свідчить про настання вагітності?
A. Естріол
B.17-b-естрадіол
C. Хоріонічний гонадотропін (ХГ)
D. Тестостерон
E. Прогестерон

3. Жінка 45 років протягом півроку відзначає посилення росту волосся на обличчі, білій лінії живота, нижніх кінцівках. Огрубіли риси обличчя. Нерегулярні менструації. З якими гормональними змінами можна пов’язати розвиток зазначених порушень?
A. Ослаблення секреції глюкокортикоїдїв
B. Посилення секреції окситоцину
C. Збільшення концентрації соматотропного гормону
D. Збільшення утворення андрогенітального глобуліну
E. Посилення секреції андрогенів

4. Жінка 25 років скаржиться на розлад менструального циклу, виділення молока з молочних залоз, не пов’язане з вагітністю і годуванням дитини. Відзначаються ознаки ожиріння. Які гормональні зміни в крові будуть виявлені за даних умов?
A. Зниження концентрації гормонів Т3 і Т4
B. Підвищення рівня ФСГ
C. Високий рівень естрогенів
D. Високий рівень андрогенів
E. Збільшення концентрації пролактину

5. Жінка 30 років протягом останнього року відзначає в себе розвиток вторинних статевих ознак за чоловічим типом (зміна тембру голосу, ріст бороди), припинення менструацій. При обмеженні харчування і суворому дотриманні дієти відзначає ожиріння, особливо в ділянці обличчя та шиї. Лабораторні дані свідчать про гіперглікемію і затримку води в організмі. З якими гормональними порушеннями найчастіше може бути пов’язаний розвиток зазначених порушень?
A. Гіпофункція щитоподібної залози
B. Гіперфункція кори надниркових залоз
C. Гіперфункція яєчників
D. Гіперпродукція АДГ
E. Гіперкатехоламінемія

6. У результаті обстеження з приводу безплідності в чоловіка С. (35 років) було виявлено недорозвинення сім’явиносних трубочок. З нестачею секреції якого гормону найімовірніше пов’язана ця аномалія?
A. Лютеїнізуючий гормон
B. Соматостатин
C. Окситоцин
D. Фолікулостимулювальний гормон
E. Кортизол

7. Період статевого дозрівання в людей зазвичай не починається у віці раніше 8 років. Причиною цього факту є таке:
A. Тканини організму несприйнятливі до статевих гормонів
B. Яєчники і яєчка несприйнятливі до дії гонадотропінів
C. Гіпофіз не здатний виробляти адекватні кількості гонадотропінів
D. У головному мозку секретується речовина, що блокує реакції статевих залоз у відповідь на надходження в кров гонадотропінів
E. Гіпоталамус не здатний циклічно секретувати гонадотропін-рилізинг-гормон

8. У чоловіків тестостерон продукується головним чином в:
A. Клітинах Лейдига
B. Клітинах Сертолі
C. Сім’явиносних трубочках
D. Сім’явиносному канатику
E. Придатках яєчка
9. З метою корекції менструального циклу жінці рекомендоване введення прогестерону. Укажіть, які явища спостерігатимуться в матці після застосування гормону:
A. Посилення секреторної діяльності ендометрія
B. Посилення проліферації ендометрія
C. Підвищення скоротливості матки
D. Підтримка кислого середовища
E. Збільшення зроговіння епітелію

10. Яку з нижче перелічених функцій виконує ФСГ у жінок?
A. Розрив фолікула
B. Проліферація ендометрія
C. Індукція дозрівання фолікула
D. Лютеїнізація гранульозних клітин фолікула
E. Індукція секреції прогестерону
Відповіді
1.D, 2.C, 3.E, 4.E, 5.B, 6.D, 7.E, 8.A, 9.A, 10.C.
Ситуаційні завдання
1. У клінічній практиці для блокування нападів тахікардії іноді натискають на очні яблука пацієнта. Поясніть: 
1. Чому цей прийом може спричинити зниження ЧСС? 
2) Як називається цей рефлекс? 
3) Які ще екстракардіальні рефлекси вам відомі?
2. Захитування (морська хвороба) виникає за умов подразнення вестибулярного апарату, що впливає на перерозподіл м’язового тонусу. Чим пояснюється поява симптомів нудоти і запаморочення під час морської хвороби?
3. Тривалим подразненням соматичного нерва м’яз доведений до стомлення. Поясніть, що відбудеться з м’язом, якщо підключити подразнення симпатичного нерва, що йде до м’яза? Як називається цей феномен?
4. У дослідах на зрощених тваринних парабіонтах вивчали взаємовідношення між гіпофізом і статевими залозами. Після операції зшивання двох щурів у них установлюється спільний кровообіг. Потім в одного щура видалили гіпофіз, а в другого — гонади. Гіпофіз кастрата почав виділяти більші кількості фолітропіну, і його вміст у крові зберігався високим. Поясніть: 
1) За яким механізмом підвищилася секреція фолітропіну в кастрованого щура? 
2) Чому статеві гормони, які виробляютсься в гонадах щура з вилученим гіпофізом, не гальмують продукцію фолітропіну в щура-кастрата?
5. Який гормон викликає гіпертрофію слизової оболонки матки в першій половині менструального циклу, а при вагітності сприяє росту матки? Поясніть механізм дії гормону. Намалюйте схему його взаємодії з клітинами органів-мішеней.
6. Який гормон викликає розвиток і секрецію залоз слизової оболонки матки в другій половині менструального циклу, стимулює збільшення молочних залоз, а при вагітності сприяє імплантації і розвитку плода в матці? Поясніть механізм дії гормону. Намалюйте схему його взаємодії з клітинами органів-мішеней.
7. Первинні і вторинні статеві ознаки починають розвиватися ще до структурно-функціонального дозрівання статевих залоз. Більше того, можливі випадки патологічно раннього статевого дозрівання в дітей. При цьому, однак, статеві залози залишаються функціонально незрілими. Поясніть, у чому можлива причина зазначених ефектів?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) Натискання на очні яблука, викликаючи збудження еферентних волокон блукаючих нервів, приводить до посилення їх гальмівного впливу на серцеву діяльність. 
2) Окосерцевий рефлекс (Даньїні — Ашнера). 
3) Синокаротидний (Іванова — Герінга), рефлекс Гольця, Ціона — Людвига (з рецепторів дуги аорти).
2. Вестибулярні ядра мають зв’язок не тільки з мотонейронами, але й з нейронами АНС, що впливають на дихання, кровообіг, функції ШКТ. Тому при захитуванні відбувається збудження цих нейронів, що викликає вегетативні симптоми морської хвороби.
3. Після підключення подразнення симпатичного нерва спостерігається посилення м’язових скорочень стомленого м’яза (феномен Орбелі — Гінецинського).
4. 1) Нестача статевих гормонів у крові стимулює за механізмом зворотного зв’язку продукування фолітропіну. 
2) Статеві гормони порівняно швидко інактивуються в печінці й інших органах цього щура.
5. Фолікулостимулювальний гормон.
6. Прогестерон (гормон жовтого тіла).
7. Статеві гормони, крім статевих залоз, виробляються ще й наднирковими залозами, діяльність яких у дітей істотно вища, ніж статевих залоз.

Фізіологічні основи поведінки 
Конкретні цілі:
1. Пояснювати фізіологічні основи методів дослідження вищої нервової діяльності: формування, збереження і гальмування умовних рефлексів; подразнення і пошкодження структур переднього мозку, що беруть участь у вищих інтегративних функціях ЦНС; реєстрація викликаних потенціалів і ЕЕГ.
2. Пояснювати механізми виникнення біологічних потреб і мотивацій, їх роль у формуванні природжених і набутих форм поведінки організму.
3. Аналізувати регульовані параметри гомеостазу і пояснювати структуру цілісного поведінкового акту (функціональну систему поведінки).
4. Пояснювати механізми формування емоцій, їх роль у поведінкових реакціях організму на основі фізіологічних критеріїв емоцій.
5. Аналізувати вікові особливості вищої нервової діяльності (поведінкових реакцій) організму.
6. Трактувати властивості нервових процесів збудження і гальмування, які зумовлюють типи нервової системи (сила, врівноваженість і рухливість).

Тема 10. Фізіологічні основи поведінки. Структура цілісного поведінкового акту за П.К.Анохіним. Інстинкти. Роль потреб, мотивацій і емоцій у формуванні поведінки. Дослідження утворення та гальмування умовних рефлексів. Особливості ВНД людини. Функціональна асиметрія кори великих півкуль. Мова. Мислення. Свідомість. Пам`ять, види, механізми формування. Фізіологічна роль пептидів в регуляції пам`яті і навчання. Сон, його види, біологічна роль. 

Мотиваційна характеристика теми. Знання фізіологічних основ поведінки, уміння проводити її дослідження простими клінічними методами дозволяють лікареві диференціювати фізіологічні та патологічні явища, пов’язані з функціями поведінки людини.
Мета заняття: Знати: 
1. Фізіологічні основи поведінки. 
2. Фізіологічні основи клінічних засобів дослідження функціонального стану вищої нервової діяльності.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Поняття про вищу нервову діяльність, методи її дослідження. Вклад І. М. Сєченова, І. П. Павлова у розвиток наукових досліджень вищої нервової діяльності.
2. Фізіологічні основи поведінки. Функціональна система поведінки П. К. Анохіна.
3. Потреби і мотивації, їх фізіологічні механізми, роль у формуванні поведінки.
4. Гальмування умовних рефлексів. Види і значення гальмування.
5. Емоції, їх види, механізми формування, біологічна роль. Теорії емоцій.
6. Мотивації й емоції.
7. Пам’ять та її значення у формуванні пристосовних реакцій.
8. Види пам’яті. Сенсорна пам’ять. Короткочасна і довготривала пам’ять.
9. Сон, його види, фази.
10. Теорії сну.
11. Електрична активність головного мозку під час сну.
12. Нейромедіаторні механізми пам’яті.
13. Міжнейрональні взаємодії у процесі запам’ятовування.
Питання до письмової відповіді:
1. Намалюйте схему функціональної системи поведінки П. К. Анохіна.
2. Опишіть класифікацію умовних рефлексів.
3. Намалюйте схему замикання тимчасового зв’язку.
4. Намалюйте схему гальмування у вищій нервовій діяльності.
5. Намалюйте схему розповсюдження емоційних збуджень в організмі.
6. Опишіть класифікацію мотивацій.
7. Опишіть механізми пам’яті.
8. Опишіть види пам’яті.
9. Поясніть поняття «мозковий апарат пам’яті».
10. Фізіологічні механізми сну, його біологічна роль.
11. Структура добового сну. Характеристика стадій сну.
12. Опишіть механізми короткочасної та довготривалої пам’яті.
Програма практичної роботи на занятті: дослідження впливу емоційних реакцій організму на показники серцево-судинної системи.
Методика проведення дослідження
Для роботи необхідні: тонометр, фонендоскоп, секундомір.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Досліджуваному пропонують виконати арифметичні дії за умов достатньої кількості часу і за умов дефіциту часу, що створює негативні емоції. На аркуші паперу записують 2 цифри (одна під другою), а випробовуваний складає їх значення і записує суму поряд з верхньою цифрою. Якщо сума більше 10, то число десятків опускають, а пишуть лише одиниці. Верхню цифру переносять до нижнього ряду. Потім складають нові 2 цифри і записують так само. Наприклад, як у табл. 15.1.
Таблиця 15.1 
 5	7	2	9	1	0	1	1	2	3
 2	5	7	2	9	1	0	1	1	2

Швидкість роботи — 40 складань за 1 хв. У піддослідного вимірюють АТ і ЧСС у стані спокою. Потім у процесі виконання завдання. Завдання виконують двічі: перший раз — у стані спокою, другий — за умов дефіциту часу (не менше 40 складань за 1 хв). Робота починається за командою дослідника і триває 1 хв. Після закінчення роботи ще раз вимірюють АТ і ЧСС випробовуваного.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані записують до протоколу і порівнюють з показниками у різних випробовуваних. У висновках відзначають, який вплив на вегетативні реакції здійснює розумова діяльність і як впливає на них емоційне напруження, зумовлене дефіцитом часу. Сама по собі розумова діяльність у спокійній ситуації не впливає на вегетативні процеси.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Зупинку тролейбуса перенесли на сто метрів. Студент запізнився на першу пару, оскільки довго чекав тролейбуса на старій зупинці, хоча напередодні йому говорили, що її перенесли. Який вид умовного гальмування порушений у студента?
A. Диференціювання
B. Запізнювання
C. Умовне гальмування
D. Згасаюче 
E. Послідовне

2. Під час спортивної естафети другий спортсмен побіг раніше, ніж перший, який передавав йому естафетну паличку. Який вид умовного гальмування порушений у другого спортсмена?
A. Диференціювання
B. Запізнювання
C. Умовне гальмування
D. Послідовне
E. Згасаюче

3. Що є головною причиною виникнення біологічних мотивацій?
A. Емоції
B. Пам’ять
C. Зрушення констант внутрішнього середовища організму
D. Процеси гальмування у головному мозку
E. Інстинкти

4. В експерименті на тварині сформували умовний сечовидільний рефлекс: включали миготливе світло і внутрішньовенно вводили тварині значну кількість фізіологічного розчину. Після кількох повторень лише одне включення світла викликало збільшення діурезу. Назвати рівень замикання умовно-рефлекторних зв’язків:
A. Кора головного мозку
B. Проміжний мозок
C. Середній мозок
D. Довгастий мозок
E. Спинний мозок
5. У собаки виробили умовний руховий рефлекс: після включення миготливого світла наносили на лапу больове подразнення електричним струмом. Умовний рефлекс полягав у тому, що за умов включення світла собака піднімав лапу і розмикав електричний ланцюг, випереджаючи больове подразнення. До якого класу умовних рефлексів належить даний рефлекс?
A. Класичний штучний захисний
B. Імітаційний натуральний захисний
C. Імітаційний штучний захисний
D. Інструментальний натуральний захисний
E. Інструментальний штучний захисний
6. Чи може змінюватися лейкоцитарна формула під час емоцій?
A. Змінюється лише при позитивних емоціях
B. Змінюється при негативних емоціях
C. Змінюється як при позитивних, так і негативних емоціях
D. Змінюється лише при емоціях, пов’язаних з болем
E. Не змінюється

7. Пасажир узяв квиток на потяг за 30 хв до його відправлення. Шлях від залізничної каси до вокзалу займає 25 хв. Який вид поведінки виникає у цього пасажира дорогою до вокзалу?
A. Стенічна негативна емоція
B. Стенічна позитивна емоція
C. Невротичний стан
D. Астенічна негативна емоція
E. Увага, мобілізація активності

8. Окосерцевий рефлекс є:
A. Безумовним рефлексом
B. Умовним рефлексом
C. Рефлексом другого порядку
D. Соматичним рефлексом
E. Усі відповіді неправильні

9. Домашню тварину не годували кілька днів, унаслідок чого у неї виникла домінуюча мотивація — голод і певна харчова поведінка. У яких структурах головного мозку виникла домінуюча мотивація?
A. Базальних гангліях
B. Ретикулярній формації
C. Медіальних ядрах гіпоталамуса
D. Латеральних ядрах гіпоталамуса
E. Лімбічних ядрах таламуса
10. Під час футбольного матчу між уболівальниками різних команд виникла суперечка. На тлі негативних емоцій у одного учасника суперечки були розширені зіниці та підвищене серцебиття. Яка з систем організму забезпечує вегетативні зміни за умов негативних емоцій?
A. Гіпоталамо-гіпофізарно-наднирковозалозна
B. Симпатична
C. Симпатоадреналова
D. Парасимпатична
E. Метасимпатична
Відповіді
 1.А, 2.Е, 3.С, 4.А, 5.В, 6.C, 7.E, 8.A, 9.D, 10.С.
Тестові завдання до самоконтролю рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Що зумовлює прояв рефлексу, описаного 
І. П. Павловим, за типом «що таке»?
A. Пошукові рухи
B. Розслаблення тонусу коронарних судин
C. Реакція синхронізації на ЕЕГ
D. Брадипное
E. Збільшення дихального об’єму

2. Якою буде первинна реакція у людини, яка не спала впродовж 2 діб, якій пропонують піти погуляти разом із друзями?
A. Ніякою
B. Вона сяде
C. Вона піде гуляти
D. Вона довго розмовлятиме з друзями
E. Вона ляже спати

3. Який вид гальмування розвинеться у дитини, якщо один раз її покарають за звичку брати їжу немитими руками?
A. Зовнішнє
B. Умовне гальмування
C. Згасаюче
D. Охоронне
E. Із запізненням 

4. П. К. Анохін показав, що регуляція функцій організму здійснюється за допомогою функціональних систем. Який фактор вважається системно створюючим за умов формування функціональних систем?
A. Обстановочна аферентація
B. Життєвий досвід
C. Корисний пристосовний результат
D. Домінуюча мотивація
E. Аферентний синтез

5. Під час переходу перехрестя людина зупиняється, побачивши червоне світло світлофора. Який фізіологічний процес відбувається за цих умов у корі великих півкуль?
A. Умовне гальмування
B. Диференційне гальмування
C. Орієнтовна реакція
D. Позамежне гальмування
E. Згасаюче гальмування

6. Які особливості нервових центрів забезпечують утворення умовних рефлексів?
A. Іррадіація, конвергенція, послідовна індукція
B. Тетанічна посттетанічна потенція, післядія, трансформація
C. Полегшення, оклюзія, принцип загального кінцевого шляху
D. Сумація, трансформація, тетанічна посттетанічна потенція
E. Однобічне проведення збудження, затримка збудження, стомлення
7. В установі була введена нова комп’ютерна програма. Керівник відмітив, що працівники, які недавно закінчили свою освіту і працювали у відділі недавно, швидко опанували цю програму. Працівники з великим стажем роботи були невдоволені, вважали, що працювати за старою методикою було зручніше. Які фізіологічні механізми пояснюють таку реакцію працівників?
A. Швидкість утворення нових умовних рефлексів залежить від віку
B. Швидкість утворення нових умовних рефлексів залежить від аналізатора, завдяки якому надходить інформація
C. Швидкість закріплення рефлекторних реакція залежить від особливостей вікових функцій аналізатора
D. Швидкість утворення рефлекторних реакцій залежить від досвіду
E. Швидкість утворення нових звичок залежить від соціальних умов

8. За умов використання електричного подразнення шкіри як безумовного, а світлового подразнення — як умовного виробляється захисний рефлекс у собак, птахів, змій і риб. У яких тварин удавалося сформувати больовий захисний рефлекс за цих умов?
A. У всіх тварин
B. У собаки
C. У птаха 
D. У змії
E. У собаки і птаха 

9. Якщо підкласти куряче яйце до качки, то курча ходитиме за качкою всюди, навіть ризикуючи втопитися. Як називається цей вид навчання?
A. Умовний рефлекс
B. Когнітивне вчення
C. Імпринтинг
D. Звичка
E. Сенситизація

10. Однією з форм, яка використовується у ЦНС для організації поведінки, є імпринтинг. Він є:
A. Активною формою навчання
B. Пасивною формою навчання
C. Різновидом безумовних рефлексів
D. Різновидом інстинктів
E. Немає правильної відповіді
Відповіді
1.A, 2.E, 3.A, 4.E, 5.A, 6.A, 7.A, 8.A, 9.C, 10.B.

Ситуаційні завдання
1. Порушена програма цілеспрямованої поведінки. Поясніть, функція якого апарату виведена з ладу.
2. Студент відвідав усі лекції, успішно склав заліки і на іспиті отримав відмінну оцінку. Поясніть: 
1) Який стан виник у студента після складання іспиту? 
2) Який системний механізм виникнення даного стану?
3. Людина у результаті черепно-мозкової травми втратила здатність до прогнозування розвитку майбутніх подій. Поясніть: 
1) Яка стадія функціональної системи поведінки порушена? 
2) У яких структурах головного мозку локалізовані центри прогнозування?
4. Людина у результаті черепно-мозкової травми втратила здатність адекватно оцінювати результати діяльності. Поясніть: 
1) Яка стадія функціональної системи поведінки порушена? 
2) У яких структурах головного мозку локалізовані центри аналізу результатів діяльності?
5. Людина у результаті черепно-мозкової травми втратила здатність адекватно оцінювати обстановку. Поясніть: 
1) Яка стадія функціональної системи поведінки порушена? 
2) У яких структурах головного мозку локалізовані центри аналізу результатів діяльності?
6. У собаки виробили умовний слиновидільний рефлекс на умовний подразник у вигляді кола, що світиться. Після кількох включень подразника у вигляді еліпса, що світиться, слина перестала виділятися. Поясніть: 
1) Що сталося з умовним рефлексом за умов включення еліпса, що світиться? 
2) Чи можна відновити умовний рефлекс за умов включення еліпса, що світиться?
3) Як зміниться поведінка собаки, якщо еліпс, що світиться, поступово наближати за формою до кола, що світиться?
7. У собаки вироблений умовний рефлекс на світловий подразник у камері з двостороннім підкріпленням. З однієї сторони у камеру подавалася вода, а з другої — їжа. Поясніть: 
1) У яку сторону і залежно від чого побіжить собака за умов включення умовного подразника? 
2) Як називається стан мозку, що формує відповідну поведінку? 
3) Як зміниться поведінка експериментального собаки за умов появи іншого собаки?
8. Собака протягом доби не отримував їжу і воду. Потім його ввели до кімнати, де в одному кутку для нього була приготовлена їжа, у другому — вода. Поясніть: 
1) Якою є найбільш вірогідна поведінка тварини? 
2) Яка мотивація домінуватиме і чому?
9. На рухомому конвеєрі лежать однакові деталі — металеві кульки. Деякі з них мають відхилення від стандарту (при цьому змінюється властивість поверхні, що відбиває світло) і тому підлягають бракуванню. Одна з фірм використовувала як контролерів голубів. Голуби клювали браковані деталі, які падали після цього у спеціальні ящики. Нормальні кульки птахи не чіпали. Ефективність бракування виявилася дуже високою. Поясніть, чому були вибрані саме голуби і в чому полягало їх навчання.
10. На досліди з вивчення умовних рефлексів привели двох собак. Перед початком експерименту один із них випив велику кількість води. Потім почалося дослідження. Спочатку в обох собак умовні рефлекси (УР) перебігали нормально. Але через деякий час у собаки, що пив воду, умовні рефлекси зникли. Жодних випадкових зовнішніх дій відмічено не було. Поясніть, у чому причина гальмування умовних рефлексів.
11. Як відомо, УР можна сформувати на дію практично будь-якого індиферентного подразника. За цих умов у нормальних тварин рефлекс виробляється вельми швидко. Але одного дня в павловських лабораторіях ніяк не вдавалося створити в одного собаки УР на певний подразник — булькання води. На всі ж інші подразники умовні рефлекси вироблялися нормально. Спробуйте пояснити цей незвичайний результат.
12. В одного собаки, який щойно бачить спринцівку, починається посилене слиновиділення. Інший собака під час включення дзвінка багато разів згинає задню лапу. Поясніть, що загального у цих УР.
13. Рефлекторна реакція направлена на досягнення кінцевого позитивного результату. У це поняття входить і вимкнення — дія шкідливого агента. Тому багато авторів критикують методику вироблення умовного оборонного рухового рефлексу у собак. Дійсно, після включення умовного подразника (дзвінок, світло, свисток і т. ін.) собака згинає лапу, заздалегідь захищаючись від больової дії. Але щоб УР не згасав, завдають удару струмом у вже підняту лапу. У результаті реакція втрачає пристосовне значення. У деяких тварин це може призвести до нервового зриву. Запропонуйте варіант удосконалення методики.
14. Відомо, що сила (біологічна значущість) умовного подразника не повинна перевищувати силу безумовного подразника, інакше УР виробити не вдається. Дійсно, сигнал про щось майбутнє не може бути важливішим, ніж те, про що він повідомляє. Тому вважалося за неможливе виробити харчовий УР на дуже сильне больове подразнення. Проте у лабораторії І. П. Павлова під час дослідів вдалося створити такий УР. За умов дії сильного струму собака, який спочатку проявляв на це сильну оборонну реакцію, тепер облизувався, виділяв слину і виляв хвостом. Поясніть, як вдалося добитися цього.
15. Однією з найважливіших природжених поведінкових реакцій є імпринтинг (або відображення). Немовля, яке щойно народилося, починає невідступно слідувати за першим побаченим ним об’єктом. У природних умовах таким є мати. Але в експерименті її можна замінити м’ячем, заводною іграшкою, людиною, собакою тощо, у результаті курча, гусеня, дитинча багатьох копитних тварин слідуватимуть за цим предметом, як за рідною мамою. Поясніть, у чому ж тоді біологічний сенс імпринтингу?
16. Якщо людина повинна увійти до кімнати, де, як їй заздалегідь відомо, знаходиться злий собака, то відразу ж після відкриття дверей вона зробить якусь дію залежно від поведінки собаки. Але якщо, замість очікуваного собаки, в кімнаті виявиться компанія папуг або велика свиня, то випробовуваний, хай на нетривалий час, але «замре», хоча нічого страшного немає. Поясніть, чому.
17. Один із способів боротьби з алкоголізмом свого часу полягав у виробленні відповідного УР. Поясніть, у чому полягає суть цього УР.
18. Якщо кішці простягнути палець, вона обнюхає його. Цей дослід можна повторити кілька разів, поки кішка перестане звертати увагу на Ваші маніпуляції. У собак таке «зникнення інтересу» зазвичай настає швидше. Поясніть, у кого з тварин за даних обставин сильніше виражені низхідні кіркові впливи.
19. У будь-якому виді спортивних естафет спортсмен має право почати проходження свого етапу лише після того, як учасник попереднього етапу передасть йому естафету. У бігу — це естафетна паличка, у плаванні — торкання рукою стінки басейну. Інколи плавець, що стоїть на стартовій тумбочці, не витримує і стрибає у воду до того, як його товариш по команді встиг торкнутися стінки. Поясніть, який вид умовного гальмування ослаблений у такого плавця?
20. Для перевірки припущення про наявність у даного виду тварин кольорового зору ставили такий експеримент. Виробляли УР на світло зеленої лампи потужністю 100 Вт і диференціювання на світло червоної лампи потужністю 150 Вт. Диференціювання сформувати вдалося. Чи підтверджує цей результат гіпотезу про наявність у даної тварини кольорового зору?
21. Поясніть, чи можна за допомогою методу УР встановити, що людина симулює глухоту.
22. У лабораторії вивчали вплив високої температури середовища на захисний УР у собак. Для цього проводили кілька дослідів, за умов яких викликали УР за звичайної температури. В одному з таких дослідів виробляли згасання УР шляхом непідкріплення умовного подразника безумовним. Відзначали, за який час УР після непідкріплення повністю згасав. Контрольні досліди ставили у кожному експерименті за умов високої температури середовища. За цих умов також виробляли згасання УР шляхом непідкріплення. Потім повторювали досліди за умов звичайної температури. Незвичайний результат полягав у тому, що якщо за звичайних умов згасання відбувалося, як це відомо, хвилеподібно з поступовим і досить повільним зникненням УР, то за умов високої температури виявилося щось незрозуміле. Починаючи з 3–4-го досліду після першого ж непідкріплення УР зникав і не з’являвся жодного разу до кінця даного експерименту. Дослідникам досить швидко вдалося встановити причину чергової «собачої хитрості». Спробуйте і Ви зробити це.
23. У собаки виробили слиновидільний УР на світло лампи. Харчове підкріплення формували за 30 с після включення лампи. Їжа (м’ясо-сухарний порошок) знаходилася у чашках, встановлених на крузі, що обертається. За 30 с після включення лампи спрацьовував поворотний механізм і круг починав обертатися, доки у спеціальному віконці не з’являлася чергова чашка з їжею. Спочатку за умов включення лампи слина у собаки, як це завжди буває за подібних дослідів, починала виділятися за 5–10 с після включення, і це продовжувалося до подачі підкріплення. Проте через деякий час латентний період слиновиділення став усе більше подовжуватися і, врешті-решт, слина почала виділятися лише після того, як експериментатор включав поворотний механізм. Поясніть причину незвичайної поведінки собаки. Як її усунути? Дослід ставиться в ізольованій камері, собака не може бачити експериментатора і його дії.
24. Поясніть, чому за умов дослідження впливу високої температури середовища на вищу нервову діяльність собак використовують різні види рухових УР, але не слиновидільні.
25. У спеціальних дослідженнях було показано, що інтенсивність енергетичного обміну у людини можна збільшити умовно-рефлекторним шляхом. Так, якщо робітник у свій вихідний день знаходився у цеху і лише спостерігав за роботою інших, то енергетичний обмін у нього зростав. Проте для прояву цього ефекту необхідно було дотриматися ще однієї умови. Поясніть, якої.
26. Оса знаходить жертву (зазвичай це велика комаха) і жалить її точно у нервовий ганглій. Жертва паралізується, але залишається живою. Після цього оса підтягає їжу до нірки, входить до неї для обстеження, виходить, бере лежачу поруч жертву, вносить її до нірки, залишає і відлітає. Личинки, що вийшли з яєчок, забезпечені харчуванням у вигляді живих консервів, які використовують достатньо довго і вельми обачно, залишаючи життєво важливі ділянки тіла жертви лише насамкінець. У експерименті був наочно показаний автоматичний характер усіх цих складних реакцій. Поясніть, як це було зроблено?
27. Доведіть, що на ранніх стадіях вироблення УР відбувається іррадіація збудження у корі великого мозку.
28. Як довести, що виділення слини у собаки за умов вигляду і запаху м’яса є умовно-рефлекторною, а не природженою реакцією? Поясніть, чому такі УР називаються натуральними.
29. У собаки сформували руховий УР. Для цього після включення миготливого світла (умовний подразник) завдавали на лапу больове подразнення ударом струму. Поступово збільшували інтервал між умовним і безумовним подразниками і довели його до 10 с. Сенс УР полягав у тому, що за умов включення світла собака піднімав лапу і цим розривав електричний ланцюг, оберігаючи себе від больового подразника. Якщо лапа не піднімалася, то у момент підкріплення струм включався. Тепер потрібно провести хронічне згасання УР. Як це зробити? Адже особливість методики така, що собака сам вимикає больове підкріплення і тому «не знає», давалося воно чи ні.
30. Поясніть, як виробити у собаки комплексний УР на якийсь час і обстановку.
31. Як узнати, чи може тварина відрізнити круг від еліпса?
32. Поясніть, які існують види умовного гальмування.
33. Поясніть, чи можна у людини сформувати УР, не вдаючись до багаторазового поєднання штучного умовного сигналу і безумовного подразника.
34. У собаки вироблений УР на слово: «дзвінок». Поясніть, чи виявиться цей рефлекс, якщо тепер дати як умовний сигнал справжній дзвінок.
35. Експериментуючи з трьома різними істотами (собака, голуб, риба), дослідник виявив, що для кожної з них необхідна різна кількість поєднань індиферентного подразника з безумовним сигналом для вироблення УР. Поясніть, скільки їх було потрібно для голуба, якщо цифри вийшли такі: 200, 50 і 10 поєднань.
36. Поясніть, що станеться зі слуховими УР після видалення потиличної або скроневої часток мозку.
37. Поясніть, чи можливе утворення УР у новонародженої дитини.
38. У людини порушені процеси, пов’язані з внутрішнім гальмуванням. Поясніть, яка частка великих півкуль уражена.
39. Поясніть, чи зникне УР, якщо порушений асоціативний зв’язок між відділами кори головного мозку, що беруть участь в утворенні цього УР.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Порушений апарат акцептора результату дії функціональної системи цілеспрямованої поведінки.
2. 1) У студента виникла позитивна емоція. 
2) Процес узгодження в апараті акцептора результату дії.
3. 1) Порушено формування акцептора результату дії. 
2) Механізм прогнозування є асоціативно-аналітичною функцією кори мозку.
4. 1) Порушено формування акцептора результату дії. 
2) Механізм прогнозування є асоціативно-аналітичною функцією кори цілого мозку.
5. 1) Порушений аферентний синтез. 
2) Механізм оцінки є асоціативно-аналітичною функцією кори цілого мозку.
6. 1) Умовний рефлекс за умов включення еліпса загальмується. 
2) Якщо після включення еліпса давати тварині їжу, то УР відновиться. 
3) У собаки може виникнути зрив вищої нервової діяльності.
7. 1) Собака побіжить до їжі або до води залежно від мотивації голоду або спраги. 
2) Стан мозку, що формує таку поведінку, називається мотивацією. 
3) При появі іншого собаки в експериментальної тварини виникне орієнтовно-дослідна реакція.
8. 1) Собака, перш за все, попрямує до чашки з водою. 
2) Мотивація спраги буде домінуючою, оскільки за умов спраги виникає небезпека зміни осмотичного тиску плазми крові.
9. Голуби мають дуже гострий зір і тому легко розрізняють кульки, поверхня яких блищить по-різному. Для навчання був використаний метод умовних рефлексів. Виробили диференційне гальмування. Клювання «поганих» кульок підкріплюють їжею (зерно), а клювання «хороших» — ні. Після періоду навчання голуба ставлять перед конвеєрною стрічкою і він упевнено клює лише «погані» кульки, отримуючи харчове підкріплення.
10. Оскільки внутрішнє гальмування у досліді не викликали, могло виявитися лише зовнішнє гальмування. Воно спричинюється дією факторів зовнішнього середовища або ендогенними факторами. Зовнішніх дій за умовами не було. Отже, гальмівний фактор виник у самому організмі і, вочевидь, був пов’язаний з прийняттям великої кількості води, що призвело до переповнювання сечового міхура і гальмування УР.
11. Вочевидь, саме для даного собаки булькання було не індиферентним подразником, а набуло властивостей умовного гальма. Виявилося, що він тривалий час жив на кухні, де постійно кипіли казани, у яких булькала вода. Але собаку ніколи за цих умов не годували, хоча довкола було багато їжі. У результаті булькання перетворилося на умовне гальмо — негативний сигнал (годувати все одно не будуть).
12. Умовні рефлекси можна класифікувати за різними ознаками. Наприклад, обидва ці рефлекси є екстероцептивними. Крім того, за біологічним значенням, це захисний слиновидільний УР, оскільки, вочевидь, спринцівку використовували для вливання кислоти або іншої подразливої речовини. А згинальний рефлекс теж типова оборонна реакція — відсмикування кінцівки від подразника. Отже, дзвінок був умовним подразником, після якого наставало больове підкріплення. Таким чином, обидва УР — оборонні.
13. Якщо собака піднімає лапу, больового подразнення бути не повинно, але у такому разі УР поступово загасне. Тому необхідно перетворити дію «піднімання лапи» у «піднімання лапи до певного рівня». Якщо УР почне згасати, тварина почне піднімати лапу не так високо, як завжди. За цих умов автоматично включатиметься удар струмом. У такій модифікації досліду УР збереже своє пристосовне значення і водночас не згасатиме.
14. Якщо можливість вироблення УР визначається співвідношенням біологічної значущості умовного і безумовного подразників, то потрібно змінити це співвідношення. Оскільки умовний подразник — електричний струм і так досить сильний, значить, потрібно підвищити біологічну значущість харчового підкріплення. Для цього собаку змусили постійно голодувати, а їжу давали лише після больової дії. Врешті-решт, голод переміг. Сильний електричний струм поступово перетворився на сигнал здобуття їжі та відповідно став викликати харчову умовно-рефлекторну реакцію. Слід водночас підкреслити, що при надмірному посиленні больової дії, коли воно досягає окістя, виробити УР неможливо ні за яких умов.
15. За умов виникнення якої-небудь біологічно вигідної мутації та при появі дитинчат тварин із новою ознакою вони перестануть впізнавати своїх матерів. А ось рух — ознака незмінна.
16. Акцептор дії у функціональній системі поведінкових актів працює за таким принципом. Перед здійсненням дії у мозку формується модель очікуваного результату. Після того як дія вироблена, акцептор порівнює модель з реальним результатом. Якщо збігу немає, потрібний деякий час на аналіз того, що сталося, і вироблення нового поведінкового акту.
17. Умовний подразник — прийом алкоголю. Безумовний подразник — який-небудь препарат, що викликає блювання. За умов формування УР прийом невеликої дози алкоголю підкріплюється через деякий час введенням блювотного препарату. Цю поєднану дію повторюють до тих пір, поки вигляд і запах алкоголю стануть викликати блювотний рефлекс.
18. Елемент, який нас цікавить, — це згасання даного рефлексу за умови повторної дії подразника. Це викликає у корі великих півкуль аналітичний процес, у результаті якого встановлюється відсутність біологічно важливого сигнального значення у подразника, що повторюється. Після цього кора великих півкуль гальмує даний орієнтовний рефлекс. У нашому прикладі це гальмування сильніше виражене у собаки.
19. Вигляд плавця, що наближається до місця старту, є умовним подразником для учасника, що стоїть на тумбочці. Підкріплення — торкання стінки басейну рукою тієї людини, що пливе. Проте момент підкріплення відстрочений на значний час. З кожним рухом рук людини, що пливе, момент підкріплення наближається, але реакція, що розвивається у відповідь, — стрибок у воду — повинна гальмуватися до найостаннішого руху руки людини, що пливе. Це приклад гальмування, що запізнюється. Він аналогічний стоянню у черзі. Хочеться купити товар, отримати квиток скоріше і тому подібне, але доводиться чекати. Особливо важко дається таке гальмування холерикам.
20. Уважно проаналізуємо умови завдання. Умовні подразники розрізнялися не лише за кольором, але і за силою. Цілком можливо, що диференціювання виробилося саме на інтенсивність світла, а не на колір. Дослід поставлений некоректно. Його потрібно повторити так, щоб зрівняти всі параметри подразнення, крім кольору.
21. Виробимо, наприклад, оборонний УР на будь-який звук (дзвінок, тріскачка, метроном, свисток і т. ін.). Для цього підкріплюватимемо звукову дію ударом електричного струму у руку або вливанням до рота розчину кислоти. Через деякий час виявиться, що при включенні звуку випробовуваний відсмикує руку (мимоволі) або у нього збільшується слиновиділення. Якщо удалося виробити УР на звук, то симулянт його чує, хоча і заперечує це.
22. Стан кори великих півкуль за умов згасання змінювався не сам собою, а під впливом саме непідкріплення. За умов звичайної температури згасання проводилося в одному з дослідів, а за умов високої — у кожному досліді. Таким чином, висока температура середовища набула значення умовного гальма — якщо в експериментальній камері тепло, то умовний подразник підкріплюватися не буде. Собака «перехитрив» експериментатора, який не урахував вказаної особливості постановки експерименту. Можна передбачити, що висока температура сама по собі може викликати миттєве згасання. Але, по-перше, це суперечить умові завдання, де сказано, що такий ефект почав спостерігатися лише у 3–4-му дослідах (відбувалося утворення умовного гальма при повторних діях подразника), по-друге, жоден фактор середовища не може викликати миттєвого згасання УР, виходячи з фізіологічних закономірностей.
23. У даному випадку собака встановив зв’язок харчового підкріплення з «непередбаченим» подразником, який включався безпосередньо перед підкріпленням, а не за 30 с до нього, як «нормальний» умовний подразник — світло лампи. Річ у тому, що поворотний механізм при включенні працював з характерним шумом. Цей шум і став умовним сигналом негайної подачі їжі. Можна сказати, що мозок собаки став реагувати не на перший дзвінок у театрі, а на третій. Після змащення механізму шум зник і відновилася нормальна картина УР.
24. За умов високої температури середовища у собаки спостерігається різке посилення слиновиділення, аналогічне виділенню поту у людини. У звичайних умовах, без дії яких-небудь специфічних подразників (наприклад харчових), слина у собак не виділяється. З цього зрозуміло, що за умов теплових впливів не можна використовувати роботу слинних залоз у собаки як індикатор величини УР.
25. Умовний подразник є комплексним, тобто містить кілька компонентів. Один із них — це робоча обстановка у цеху. Крім того, людина у цеху працює не сама по собі, а у складі своєї бригади, тому якщо випробовуваний спостерігав за роботою саме своєї бригади, обмін енергії збільшувався. Але такий ефект був відсутній, якщо спостереження велося за роботою інших бригад.
26. Інстинкти є ланцюгом природжених безумовних реакцій, у яких закінчення попередньої реакції є сигналом для подальшої. Наприклад, деякі види так піклуються про своє потомство. За умов спрацьовування інстинкту закінчення попередньої реакції є сигналом для включення подальшої. Саме це зумовлює автоматичне, жорстко закріплене протікання послідовності інстинктивних реакцій. У досліді діяли так. У той момент, коли оса заповзала до нірки, аби обстежити її, жертву відсовували на деяку відстань від входу. Вийшовши з нірки, оса, як того вимагала послідовність реакцій, знову підносила їжу до входу. Але тепер подразник «їжа біля входу» вимагав включення чергової реакції «обстежувати нірку». Під час обстеження жертву знову відсовували і так повторювалося 20–30 разів, поки оса не відлітала, так і не добившись потрібного результату. Дослід переконливо доводить природжений, жорстко закріплений характер інстинктивних реакцій. Такі реакції біологічно доцільні та виправдані, але лише в природних умовах. Лише ті організми, які володіють вищими формами поведінки, здатні пристосовуватися до найрізноманітніших умов, що змінюються.
27. Якщо виробляється УР на тон «мі», то за відсутності іррадіації лише він викликатиме УР, наприклад, виділення слини. Насправді ж на ранніх стадіях вироблення УР слина виділятиметься і на дію інших тонів — «ре, фа, соль» і т. д. 
І лише після кількох повторень слина виділятиметься лише на тон «мі». Після іррадіації збудження станеться його концентрація.
28. Новонароджене щеня м’яса ще не їсть, тому на ньому не можна провести перевірку. Але якщо деякий час після народження щеня годувати будь-якою їжею, але ніколи не давати йому м’яса, то під час першого знайомства з настільки смачною їжею слина виділятися не буде. Якщо ж м’ясо хоч би одного разу з’їдене, то надалі один вигляд і запах його викликатимуть слиновиділення. Отже, даний рефлекс не природжений, але у природних умовах виробляється самостійно. Тому подібні рефлекси називаються натуральними, на відміну від штучних УР, утворюваних у експерименті.
29. Гостре згасання ми не можемо застосувати за умовою завдання. А хронічне згасання у чистому вигляді провести не можна, бо завдяки особливостям методики собака «не знає», що підкріплення не вироблялося. Але спробуємо 
об’єднати обидва способи згасання. З одного боку, повторно вмикатимемо миготливе світло, не підкріплюючи його струмом, — хронічне згасання. З другого — час дії умовного подразника з 10 до 20–30 с. У такому варіанті згасання УР удається викликати.
30. Для вироблення УР на якийсь час потрібно давати підкріплення строго у певний час дня. Аналогічно для вироблення УР на обстановку підкріплення виробляють у строго певній обстановці, наприклад, у тій самій кімнаті у кутку. Тому під час вироблення комплексного УР потрібно, за умов підкріплення комплексного умовного подразника (час і обстановка) безумовним (їжа), поєднувати обидва фактори, що входять до комплексного подразника. Наприклад, собаку приводять до кімнати № 1 о 10-й годині ранку і не годують. Собаку приводять до кімнати 
№ 2 о 6-й годині вечора і теж не годують. Собаку приводять до кімнати № 2 о 10-й годині ранку і годують. Після вироблення УР слиновиділення з’являтиметься лише в останньому варіанті досліду.
31. Для цього треба спробувати виробити систему УР, у якій одна з цих фігур має бути позитивним умовним сигналом, а інша — негативним, гальмівним (диференційне гальмування). 
32. Зовнішнє, позамежне, таке, що запізнюється, згасаюче, кіркове, диференційне гальмування і «умовне гальмо».
33. Можна. Для цього треба впливати на другу сигнальну систему — дати інструкцію типу: «після того як спалахне лампа, вам буде нанесений укол». Після цього перше ж пред’явлення умовного подразника (лампи) викликає прояв безумовної реакції — наприклад, звуження судин шкіри.
34. Умовний рефлекс не виявиться, оскільки для собаки слово «дзвінок» не є сигналом справжнього дзвінка, а просто звуковим подразником, складеним з певного поєднання звуків.
35. Собака — 10 поєднань, голуб — 50, риба — 200. Кількість поєднань, необхідних для формування тимчасового зв’язку і закріплення, залежить від зрілості філогенезу головного мозку.
36. За умов видалення скроневих часток головного мозку умовні рефлекси зникають, за умов видалення потиличних — зберігаються.
37. Так, у новонародженої дитини утворюються харчові умовні рефлекси на голос матері, її запах і т. ін. У відповідь на подразники новонароджена дитина шукає сосок і здійснює смоктальні рухи.
38. Найімовірніше, лобова частка.
39. Ні, оскільки зберігаються вертикальні (через підкірку) зв’язки між ділянками кори.

 Фізіологія сенсорних систем 

Конкретні цілі:
1. Аналізувати стан функції сенсорної системи, її структурних елементів і допоміжних структур на основі диференційованих для кожної сенсорної системи критеріїв.
2. Трактувати функції каналів передачі інформації та рівнів організації кожної сенсорної системи на основі аналізу параметрів абсолютних і диференційованих порогів відповідної чутливості, стан рецептивних полів, формування сенсорних образів.
3. Аналізувати вікові особливості формування і функцій сенсорних систем
4. Пояснювати фізіологічні методи дослідження кожної сенсорної системи.

Тема 11. Загальна характеристика сенсорних систем. Дослідження соматосенсорної системи. Фізіологічні основи болю та знеболення.

Мотиваційна характеристика теми. Знання фізіології сенсорних систем, складових основи відчуттів і уміння проводити їх дослідження простими клінічними методами дозволяють лікареві диференціювати фізіологічні та патологічні явища, пов’язані зі сприйняттям зовнішнього світу. 
Мета заняття. Знати: 
1. Механізми сприйняття, проведення й аналізу параметрів подразнення системами аналізаторів.  
2. Фізіологічні основи клінічних способів дослідження функціонального стану систем аналізаторів.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Поняття про сенсорні системи або аналізатори. Значення сенсорних систем для сприйняття світу.
2. Структурно-функціональна організація сенсорної системи.
3. Рецептори. Регуляція функцій і специфічність рецепторів. Адаптація рецепторів.
4. Провідниковий відділ сенсорної системи. Специфічні та неспецифічні канали передачі інформації.
5. Кірковий відділ сенсорної системи. Локалізація аферентних функцій у корі. Взаємодія сенсорних систем.
6. Сенсорні функції спинного мозку, мосту, таламуса і кори великих півкуль.
7. Структурно-функціональна організація соматосенсорної системи.
8. Шкірна рецепція. Види шкірної чутливості.
9. Пропріорецепція. М’язова і суглобова рецепція: типи рецепторів, будова, функції.
10. Фізіологічні основи болю. Ноцицепція, фізіологічна характеристика і класифікація ноцицепторів (Ч. Шеррінгтон).
11. Ноцицептивна система, її структурно-функціональна організація, провідні шляхи і рівні обробки інформації. Фізіологічне значення болю.
12. Антиноцицептивна система, її структурно-функціональна організація, опіатні та неопіатні механізми, фізіологічна роль.
13. Фізіологічні основи знеболювання.
14.Больова чутливість слизової оболонки порожнини рота і зубів. Топографічні особливості, методи дослідження.
15. Фізіологічний обґрунтування місцевого знеболювання (інфільт-раціон і провідникового) в стоматологічній практиці. Значення законів проведення збудження по нерву. Явище парабиоза.
       16. Фізіологічне обгрунтування немедикаментозних методів знеболитивання: охолодження, електрообезболіваніе, рефлексоаналгезія (акупунктура, електроакулунктура), аудіоаналгезія. Можливості та перспективи їх застосування в стоматології.
Питання до письмової відповіді:
1. Опишіть загальні властивості аналізаторів.
2. Опишіть принципи структурної та функціональної організації сенсорних систем.
3. Наведіть класифікацію рецепторів.
4. Опишіть механізм збудження рецепторів.
5. Намалюйте схему простого аферентного нервового ланцюга (обробка інформації в органах чуття).
6. Сформулюйте закон Вебера — Фехнера.
7. Схематично намалюйте будову соматосенсорної системи і вкажіть на ній основні відділи і канали передачі інформації.
8. Намалюйте схему основних провідних шляхів соматосенсорної системи і вкажіть на ній види рецепторів, від яких вона передає нервові сигнали.
9. Намалюйте види шкірних рецепторів і вкажіть їх локалізацію та функцію.
10. Намалюйте схему м’язового веретена.
11. На прикладі іррадійованого болю поясніть основні принципи теорії конвергенції та полегшення.
12. Намалюйте схему виникнення відбитого болю.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження пропріорецептивної чутливості.
2. Дослідження тактильної чутливості різних ділянок шкіри людини.
3. Дослідження больової чутливості різних ділянок шкіри людини.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження просторового порогу подразнення на прикладі тактильного аналізатора.
2. Дослідження властивості адаптації на прикладі температурного аналізатора.
Методика дослідження просторового 
порога подразнення на прикладі тактильного аналізатора
Просторовий поріг подразнення — мінімальна відстань між двома подразниками, яка дозволяє їх сприймати окремо. Що менше рецептивне поле, то менший просторовий поріг.
Для роботи необхідні: циркуль Вебера, стіл, стілець.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний сидить у зручному положенні з заплющеними очима, поклавши руку на стіл. За допомогою циркуля Вебера (штангенциркуля) доторкаються до шкіри випробовуваного поперемінно однією або обома ніжками циркуля. Випробовуваний кожного разу повідомляє, відчуває він один дотик або два. Відзначають правильність відповідей або їх помилковість. Зближують ніжки циркуля до припинення правильних відповідей. Мінімальна відстань між двома точками, за якої здійснюється їх роздільне подразнення, називається просторовим порогом розрізнення. Визначають даний поріг на шкірі долоні, зворотної сторони долоні, передпліччя, плеча, шиї та спини. Обчислюють гостроту дотику, яка є величиною, зворотною порогу. Порівнюють гостроту дотику при подразненні окремих ділянок шкірної чутливості.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані оформлюють у вигляді табл. 14.1 і порівнюють з показниками у різних випробовуваних.
Методика дослідження процесів адаптації рецепторів на прикладі температурного 
аналізатора
Терморецептори розташовані у шкірі глибше, ніж тактильні. Холодові подразнення сприймаються колбами Краузе, теплові — тільцями Руфіні. Щільність їх розташування: 10–13 холодових і 1–2 теплових на 1 см2 шкіри.
Для роботи необхідні: посудини з водою різної температури: 10, 25 і 40 °С, стіл, стілець.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний сидить у зручному положенні, помістивши одну руку у посудину з температурою 40 °С, другу — у посудину з температурою 10 °С. Потім обидві руки переносять у середню посудину з температурою 25 °С. У руці, яка перенесена з теплішої води, відчуватиметься холод, у руці, яка перенесена з прохолоднішої, — тепло.
Результати роботи та їх оформлення. Проаналізуйте отримані результати. Поясніть їх і зробіть висновок.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Що таке детектування сигналів?
A. Розповсюдження процесів гальмування корою великих півкуль
B. Вибіркове гальмування нейронів
C. Вибіркове виділення медіатора
D. Розповсюдження процесів збудження корою великих півкуль
E. Вибіркове виділення нейроном того чи іншого подразника

2. Який з критеріїв характеризує абсолютну чутливість сенсорної системи?
A. Мінімальний поріг подразнення рецепторів
B. Поріг окремого рецептора
C. Максимальний поріг рецепторів
D. Поріг реакції (відчуття)
E. Усі відповіді невірні

3. У чому виявляється адаптація у сенсорних системах?
A. У зміні чутливості до короткодіючого подразника
B. У підвищенні активності процесів збудження і гальмування
C. У зниженні активності процесів збудження і гальмування
D. У зміні чутливості до подразника, що тривало діє
E. Усі відповіді правильні

4. Просторове розрізнення двох подразників, що одночасно діють у сенсорних системах, можливе, якщо:
A. Вони збудили два сусідні рецептори
B. Між двома збудженими рецепторами є хоч би один незбуджений
C. Відстань між ними становить не менше 1 мм
D. Між двома збудженими рецепторами є три незбуджених
E. Відстань між ними не менше 5 мм
5. Приріст відчуття, що диференціюється, виникає за умов збільшення сили подразника на певну величину, що називається законом:
A. Фіка
B. Павлова
C. Бора
D. Гельмгольца
E. Вебера

6. Завдяки наявності зворотних зв’язків від вищих відділів сенсорної системи до нижчих:
A. Гальмується надлишкова інформація та полегшується проведення найбільш важливої інформації
B. Гальмується проведення всіх видів інформації
C. Полегшується проведення слухової та зорової інформації
D. Гальмується проведення больової та полегшується проведення тактильної інформації
E. Активізується проведення всіх видів інформації

7. Що належить до загальних принципів будови аналізаторів?
A. Багатоканальність
B. Багатошаровість
C. Диференціація по вертикалі та горизонталі
D. Наявність «лійок», що звужуються і розширюються
E. Усі відповіді правильні

8. У чому полягає фізіологічний сенс «лійки», що звужується?
A. У збільшенні дивергенції сигналів на підкірковому рівні
B. У збільшенні швидкості проведення аферентних сигналів
C. У зменшенні надмірності інформації та підвищенні чутливості сенсорного каналу
D. У затримці проведення збудження аферентними шляхами
E. У затримці проведення еферентними шляхами

9. Що таке рецептивне поле нейрона?
A. Сукупність низькопорогових рецепторів, сигнали від яких надходять на даний нейрон
B. Сукупність рецепторів, сигнали від яких надходять на даний нейрон
C. Сукупність нейронів мозку, сигнали від яких конвергуються на даний нейрон
D. Сукупність високопорогових рецепторів, сигнали від яких надходять на даний нейрон
E. Сукупність нейронів мозку, сигнали від яких іррадіюють на даний нейрон

10. Що забезпечує латеральне гальмування у сенсорних системах?
A. Зниження активності підкіркових центрів
B. Зниження надмірності інформації та виділення найбільш значущих відомостей про подразник
C. Підвищення надмірності інформації та деталізації властивостей подразника
D. Зниження амплітуди рецепторних і генераторних потенціалів
E. Зниження активності кіркових центрів
Відповіді
1.E, 2.D, 3.D, 4.B, 5.E, 6.A, 7.E, 8.C, 9.B, 10.B.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Центральні механізми адаптації в сенсорних системах забезпечуються переважно:
A. Аферентними впливами
B. Еферентними впливами
C. Зміною чутливості рецепторів
D. Лише збуджувальними впливами вищих відділів на нижчі
E. Зміною кількості рецепторів

2. Які переважно впливи у сенсорних системах передаються еферентними шляхами?
A. Полегшуючі
B. Збуджувальні
C. Гальмівні
D. Тонічні
E. Усі відповіді правильні

3. До інтерорецепторів належать:
А. Вестибуло-, пропріо-, вісцерорецептори
B. Вісцеро-, фото-, фонорецептори
C. Вестибуло-, нюхові, смакові рецептори
D. Тактильні, термо-, механорецептори
E. Больові та пропріорецептори

4. У чому полягає фізіологічний сенс «лійки», що розширюється?
A. У втраті специфічності сигналу
B. В обмеженні кількості інформації, що надходить
C. У забезпеченні дробового і складного аналізу різних ознак сигналу
D. У виділенні найважливіших ознак подразника
E. У збільшенні інформації, що надходить

5. Що забезпечує багатоканальність сенсорних систем?
A. Процес адаптації
B. Низьку надійність і грубість аналізу
C. Процес кодування інформації
D. Процес декодування
E. Високу надійність і тонкість аналізу

6. Згідно із законом Вебера — Фехнера, відчуття:
A. Збільшується пропорційно логарифму інтенсивності подразнення
B. Збільшується прямо пропорційно інтенсивності подразнення
C. Зменшується пропорційно логарифму інтенсивності подразнення
D. Збільшується обернено пропорційно до інтенсивності подразнення
E. Усі відповіді неправильні

7. У чому виявляється адаптація рецептора за умов тривалої дії подразника?
A. У постійності його збудливості
B. У зміні його провідності
C. У відкритті іонних каналів
D. У зміні його збудливості
E. У посиленні його збудливості

8. Подразник, до дії якого рецептор пристосований у процесі еволюції, називається:
A. Біологічним
B. Адекватним
C. Фізичним
D. Фізіологічним
E. Універсальним

9. Рецепторний потенціал має характер:
A. Збудження, що поширюється
B. Локального збудження
C. Застійного збудження
D. Збудження, що іррадіює
E. Гальмування, що поширюється

10. Руйнування асоціативної кори головного мозку супроводжується грубими порушеннями:
A. Навчання і пам’яті
B. Вегетативних функцій
C. Гомеостазу
D. Координації руху
E. усі відповіді правильні
Відповіді
1.B, 2.C, 3.A, 4.C, 5.E, 6.A, 7.D, 8.B, 9.B, 10.A.

Ситуаційні завдання
1. Під час передачі інформації у сенсорних системах використовується, серед інших, принцип частотної модуляції. У тій самій групі рецепторів в експерименті двічі зареєстровані пачки імпульсів, загальна кількість яких за одиницю часу у кожній пачці однакова. Чи можна стверджувати, що в обох випадках передавалася одна і та ж інформація?
2. Поясніть, чому найрізноманітніші подразники і до того ж різної модальності викликають у рецепторних клітинах одноманітну відповідь — виникнення рецепторного потенціалу.
3. Людина дивиться на групу людей і водночас фотографує її. Відображення цієї групи виникає і в мозку, і на фотоплівці. У якому випадку відбувається обробка інформації та у чому це виражається?
4. Якщо заплющити очі та катати двома сусідніми неперехрещеними пальцями горошину, то виникає відчуття однієї горошини. Якщо зробити те ж саме перехрещеними пальцями, виникає відчуття двох горошин (дослід Аристотеля). Поясніть фізіологічні механізми, які лежать в основі даного феномена.
5. Поясніть, чому людина не відчуває каблучку, яку постійно носить на пальці, але виразно відчуває, коли на цей палець сіла муха.
6. Один випробовуваний деякий час тримав руку у посудині з водою, а потім переніс її в посудину з водою температурою 20 °С. Вода здалася йому холодною. Другий виконав аналогічний дослід, але йому вода у 20 °С здалася теплою. Поясніть, у чому причина різних відчуттів.
7. Людина тривалий час знаходилася в умовах поступового і повільного зниження температури довкілля. Вона не відчувала холоду, але сталося обмороження кінцівок. Поясніть: 
1) Які параметри зміни температурної дії є необхідними для появи відповідного температурного відчуття? 
2) Чому чутливість холодових рецепторів була зниженою? 
3) Поясніть фізіологічні механізми відсутності холоду за наявності відмороження.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Ні, не можна. Інформація, що передається, кодується не лише загальною кількістю імпульсів за одиницю часу, але і характером їх розподілу у пачці. Наприклад, одну і ту ж кількість патронів за хвилину можна витратити, стріляючи і довгими, і короткими чергами, і по черзі.
2. Тому що всі вони змінюють проникність мембрани рецепторної клітини для певних іонів, що приводить до виникнення рецепторного потенціалу.
3. Обробка інформації — це виділення із загального її потоку якоїсь частини, найбільш важливої для системи, що сприймає інформацію. Вочевидь, мозок обробляє інформацію, тому що ми бачимо і чуємо лише те, що нас цікавить. На фотоплівці ж фіксується все без винятку, отже, обробки інформації не відбувається.
4. У першому випадку подразнюються внутрішні поверхні пальців, які торкаються один до одного. У другому — зовнішні, які не торкаються один до одного. У природних умовах зовнішні поверхні сусідніх пальців водночас можуть подразнюватися лише двома предметами, тому в мозку і виникає відповідне відчуття.
5. Під час постійної дії тактильного подразника відбувається адаптація рецепторів і подразнення перестає відчуватися, тому каблучка на пальці перестає надавати подразнювальну дію.
6. Це пов’язано з адаптацією сенсорних систем до певного рівня подразнення. Реакція фізіологічної системи на яку-небудь дію залежить не лише від параметрів цієї дії, але і від функціонального стану системи у цей момент. У свою чергу, цей стан багато у чому залежить від попередніх дій. Перший випробовуваний спочатку тримав руку у холодній воді, а другий — у гарячішій. Аналогічним чином, якщо Ви увійдете до однієї і тієї ж кімнати з яскраво освітленої сонцем вулиці або з підвалу, то в першому випадку кімната здасться темною, а в другому — світлою.
7. 1) Певна швидкість зміни температурного режиму дії та температурний градієнт має бути не менше 0,5 %. 
2) Терморецептори адаптувалися за умов тривалої дії постійного температурного подразника. 
3) В основі механізму розвитку адаптації рецепторів лежить зміна проникності мембрани рецепторів для Na+, через що підвищується пороговий рівень деполяризації та чутливість рецепторів знижується.

Тема 12. Дослідження зорової сенсорної системи. Дослідження слухової і вестибулярної сенсорної системи. 

Мотиваційна характеристика теми. Знання фізіології зорового аналізатора й уміння проводити його дослідження простими клінічними методами дозволяють лікареві диференціювати фізіологічні та патологічні явища, пов’язані з функціонуванням зорової системи.
Мета заняття. Знати:
1. Механізми сприйняття, проведення й аналізу параметрів подразнення зорового аналізатора. 
2. Фізіологічні основи клінічних засобів дослідження функціонального стану зорового аналізатора.
Питання для усного і тестового контролю:
1. Структурно-функціональна організація зорової сенсорної системи.
2. Рецепторний апарат зорового аналізатора.
3. Будова і функція окремих шарів сітківки. Сліпа пляма.
4. Рефракція й акомодація. Провідниковий і кірковий відділи зорової сенсорної системи.
5. Формування зорового образу.
6. Сучасні уявлення про сприйняття кольору.
7. Структурно-функціональна організація слухової сенсорної системи, головні та допоміжні структури.
8. Провідниковий і кірковий відділи слухової сенсорної системи.
9. Центральні механізми аналізу звукової інформації. Теорія сприйняття звуків. Бінауральний слух.
11. Структурно-функціональна організація вестибулярної сенсорної системи. Рецепторний, провідниковий і кірковий відділи.
12. Сприйняття положення голови в просторі та під час руху.
Питання до письмової відповіді:
1. Намалюйте хід променів і зображення на сітківці у редукованому оці.
2. Намалюйте схему рефракції за умов міопії та гіперметропії.
3. Опишіть фотохімічні явища у сітківці ока.
4. Намалюйте електроретинограму. Укажіть і складові частини, їх походження.
5. Опишіть теорії кольоросприйняття.
6. Основні форми порушення сприйняття кольору.
7. Намалюйте схему слухового аналізатора та вкажіть на ній основні структури.
8. Намалюйте схему будови завитка.
9. Опишіть електричні явища у завитку.
10. Опишіть звукові відчуття: тональність і гучність звуку, слухову чутливість, бінауральний слух.
11. Намалюйте схему аферентних і еферентних зв’язків вестибулярного апарату.
12. Намалюйте схему будови отолітового апарату.
13. Опишіть рухові реакції вестибулярного аналізатора.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження кісткової провідності звуку (дослід Вебера).
2. Дослідження кісткової та повітряної провідності звуку (дослід Рінне).

Методика дослідження кісткової провідності звуку (дослід Вебера)
Для роботи необхідні: камертон, гумова трубка, ватні тампони.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваного усаджують на стілець і прикладають до середини тім’яної ділянки звучний камертон. За нормальних умов випробовуваний чує звук однакової сили обома вухами. Потім в одне вухо вміщують ватний тампон і дослідження повторюють. Випробовуваний відзначає, що тепер звук голосніше сприймається тим вухом, в яке вміщений ватний тампон. Подібне посилення звуку відбувається за умов подразнення звукопровідного апарату одного з вух. Аби переконатися, що частина звукової енергії розсіюється за умов проходження крізь зовнішній слуховий прохід, необхідно з’єднати зовнішні слухові проходи гумовою трубкою і поставити одному з випробовуваних на голову камертон. За цих умов інший випробовуваний почує звук унаслідок поширення звукових хвиль із зовнішнього слухового проходу першого пацієнта.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані записують до протоколу і порівнюють з показниками у різних випробовуваних.
Методика дослідження кісткової 
та повітряної провідності звуку (дослід Рінне)
Для роботи необхідний камертон.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваного усаджують на стілець і прикладають до соскоподібного відростка звучний камертон. За нормальних умов випробовуваний чує звук, який поступово згасає. Як тільки звук зникає, камертон підносять до вуха. Звук знову з’являється. За умов ушкодження звукопровідного апарату спостерігається зворотне явище — звук камертона не чутний, коли він розташовується біля зовнішнього слухового проходу, і стає чутним, коли камертон переносять до соскоподібного відростка.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані записують у протокол і порівнюють з показниками у різних випробовуваних.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Визначення гостроти зору.
2. Спостереження і вимірювання сліпої плями сітківки (дослід Маріотта).
3. Визначення полів зору.
4. Дослідження здатності аналізу кольору.
5. Дослідження бінокулярного зору.
6. Дослідження ілюзії маси за умов відмінностей об’єму предметів.
Методика визначення гостроти зору 
за допомогою таблиць Сивцева — Головіна
Гострота зору — це найменша відстань між двома точками, які око здатне бачити окремо. За умов нормального зору око розрізняє дві роздільні точки під кутом зору 1°. Гострота зору такого ока, або візус (visus), дорівнює 1,0. Визначається гострота зору за допомогою спеціальних таблиць з рядами букв або незамкнутих кілець Сивцева — Головіна. Розміри знаків зменшуються зверху вниз. З лівого боку кожного ряду таблиці вказана відстань у метрах (D), на якій нормальне око повинне бачити всі деталі знаків даного рядка. З правого боку від кожного рядка вказана гострота зору (V), яка розраховується за формулою:
V = d/D, 
де V — гострота зору (візус); d — відстань, з якої випробовуваний читає даний рядок; D — відстань, з якої випробовуваний повинен читати даний рядок за умов нормальної гостроти зору.
Для роботи необхідні: таблиця для визначення гостроти зору, непрозорий щиток, указка.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний сидить або стоїть на відстані 5 м від таблиці. Одне око закривається спеціальним щитком. Починаючи з верхнього рядка, указкою вказують на літеру або незамкнене кільце, поступово переходячи від великих до дрібних. Той рядок, знаки якого випробовуваний називає безпомилково або з деякими помилками (не більше 20 %), є показником гостроти зору для даного ока. Цю ж процедуру проводять з другим оком.
Результати роботи та їх оформлення. Запишіть результати визначення гостроти зору для кожного ока. Якщо випробовуваний бачить добре 10-й рядок, який і повинен бачити з відстані 5 м, то гострота зору цього ока, розрахована за формулою V = d/D, дорівнює 1,0 — це нормальна гострота зору, а якщо випробовуваний бачить лише 5-й рядок з 5 м, а повинен бачити його з відстані 12,5 м, то гострота зору ока дорівнює: 
5/12,5 = 0,4 — це знижена гострота зору.
Методика визначення поля зору за допомогою периметра Форстера
Для роботи необхідні: периметр Форстера, паличка, на кінцях якої є білі та кольорові мітки, лінійка, циркуль, стандартні бланки із зображенням нормального поля зору для білого кольору.
Об’єкт дослідження — людина. 
Периметр Форстера складається з металевої дуги, розділеної на градуси. Дуга, прикріплена до підставки, може обертатися довкола своєї осі і знаходитись у різних площинах. Навпроти середини дуги розташовують підборіддя. По внутрішній стороні дуги ковзає біла або кольорова мітка. На осі дуги знаходиться білий фіксований кружок.
Проведення роботи. Випробовуваний сідає спиною до світла, периметр має бути рівномірно освітлений. Підборіддя поміщають на спеціальну підставку так, щоб досліджуване око знаходилося на рівні нижнього краю візирної пластинки. За цих умов друге око має бути заплющене. Дуга периметра встановлюється у горизонтальне положення. Випробовуваний фіксує погляд точно на білому кружку у центрі дуги. Експериментатор повільно пересуває паличку з білою міткою від периферії до центру, а випробовуваний повідомляє про момент появи білої мітки у полі його зору. Відзначають відповідне положення мітки на дузі крапкою на стандартному бланку. Потім визначають поле зору з другого боку дуги і також відзначають на стандартному бланку. Ці крапки відображають зовнішню та внутрішню межі поля зору. Для визначення верхньої та нижньої межі поля зору дугу периметра переводять у вертикальне положення. Аналогічно вимірюють межі поля зору, кожного разу повертаючи дугу периметра на 15°. Білу мітку замінюють на кольорову і так само визначають поле зору для різних кольорів. За цих умов випробовуваний повинен точно визначити колір мітки. Поле зору неоднакове у різних меридіанах. Внизу і зовні воно більше, ніж вверху і всередині. Найбільше поле зору для білого кольору, для синього і жовтого воно більше, ніж для червоного і зеленого.
Результати роботи та їх оформлення. Нанесіть на стандартні бланки для правого і лівого ока знайдені крапки і з’єднайте їх лініями. Порівняйте отримане для кожного ока поле зору з нормальним, показаним на бланку. Поясніть, чому поле зору для білого кольору більше, ніж для кольорового.
Методика спостереження і вимірювання 
сліпої плями сітківки (дослід Маріотта)
Сліпа пляма є проекцією місця розташування диска зорового нерва. У цьому місці відсутня сітчаста оболонка з колбами і паличками, тому зображення, що потрапляє на цю ділянку очного дна, не сприймається. Дефект у полі зору на місці сліпої плями не відчувається за рахунок бінокулярного зору. За умов монокулярного зору сліпу пляму можна виявити. Зміни її величини і форми можуть спостерігатися у разі деяких захворювань ока (застійний сосок, глаукома, скотома).
Для роботи необхідна спеціальна чорна картка із зображенням білого кружка справа і білого хрестика зліва.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний тримає картку у витягнутій правій руці. Лівою рукою закриває ліве око і повільно наближає картку до розплющеного правого ока. За цих умов погляд фіксується на зображенні хрестика зліва. Приблизно на відстані 20–25 см від ока зображення білого кружка  зникає, розпливаючись на чорному фоні, внаслідок того, що його зображення потрапило на сліпу пляму. Дослід повторюють, але вже із заплющеним правим оком.
Результати роботи та їх оформлення. Виміряйте відстань від ока до картки у момент зникнення другого зображення окремо для кожного ока і порівняйте отримані значення.
Методика визначення здатності 
до аналізу кольору
Згідно з трикомпонентною теорією, сприйняття кольорів забезпечується трьома типами колб із різною світловою чутливістю. Одні з них чутливі до червоного кольору, другі — до зеленого, треті — до синього. Нормальний кольоровий зір необхідний для багатьох професій (водії наземного транспорту, льотчики, дизайнери). Деякі люди (в основному чоловіки — 8 %) страждають на порушення кольоросприйняття. Це пов’язано з відсутністю певних генів у статевій (непарній у чоловіків) Х-хромосомі.
Існує три різновиди часткової кольорової сліпоти:
— сліпота на червоний колір — протанопія;
— сліпота на зелений колір — дейтеранопія;
— сліпота на синій і фіолетовий кольори — тританопія.
Здатність до аналізу кольорів визначають за допомогою поліхроматичних таблиць Рабкіна. На таблицях нарисовані плями різного кольору і розміру, розташовані так, щоб утворювалися цифри або фігури (коло, трикутник). На тлі плям одного кольору є плями іншого кольору, що зображують цифру або яку-небудь фігуру, добре помітну людьми з нормальним кольоровим зором. За умов порушення здатності розрізняти кольори людина не в змозі відрізнити колір плям, що зображують цифру, від кольору плям, які складають фон, і не помічають цифри або фігури.
Для роботи необхідні: поліхроматичні таблиці, індивідуальна карта для реєстрації даних сприйняття кольору.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Для дослідження необхідне добре освітлення таблиць. Рекомендують використовувати лампи денного світла. Випробовуваного садять спиною до вікна і пропонують йому тримати голову прямо. Таблиці розташовують у суворо вертикальній площині на рівні очей випробовуваного на відстані 0,5–1 м від нього. Під час демонстрації рекомендується класти таблиці на стіл або тримати їх у похилій площині, оскільки це може позначитися на точності методики і висновках дослідження. Якщо випробовуваний дає нечіткі відповіді при демонстрації деяких таблиць, йому пропонується обвести цифри або фігури пензликом, тому що включення моторного компонента полегшує, як правило, сприйняття зображень, або показати одну і ту ж таблицю кілька разів. Час експозиції таблиць для дослідження кольорового зору — близько 5 с. Проте цей час можна збільшити, особливо для таблиць XVIII і XXI. Тривалість процесу показу всієї серії таблиць — 10–15 хв. Відповіді випробовуваного заносять у спеціальну картку, зразок якої додається до таблиць. Якщо випробовуваний прочитав таблицю правильно, ставлять (+), якщо прочитав невпевнено, ставлять знак питання (?), якщо прочитав неправильно або зовсім не прочитав, ставлять мінус (–).
Результати роботи та їх оформлення. Занесіть відповіді випробовуваного до картки і на основі отриманих даних зробіть висновок, чи виявлена у даного випробовуваного нормальна або порушена здатність розрізняти кольори. Якщо порушена, то визначають, до якої патологічної категорії вона належить.
Методика дослідження бінокулярного зору
Бінокулярний зір — це зір двома очима. Він забезпечує відчуття глибини простору. У людини з нормальним зором під час розгляду якого-небудь предмета не виникає відчуття двох об’єктів. Це пов’язано з тим, що зображення предмета потрапляє на симетричні (ідентичні) точки сітківки, збудження від яких об’єднується у первинній зоровій корі в єдиний образ. Якщо зображення предмета потрапляє на неідентичні (диспаратні) точки сітківки обох очей, то буде роздвоєне зображення. Двоїння в очах можна отримати, натискаючи на одне око збоку, при цьому відбувається зсув відповідних точок сітківки. Існують різні тести, що виявляють порушення бінокулярного зору.
Методика проведення тесту «Два олівці»
Для роботи необхідні два олівці.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Один олівець лежить на столі. Просять випробовуваного, не закриваючи око, опустити другий олівець перпендикулярно по відношенню до лежачого на столі так, щоб другий олівець торкнувся середини першого олівця, який на столі. Людина з нормальним бінокулярним зором торкнеться першого олівця під час першої спроби, а з порушеним — не зможе цього зробити навіть після кількох спроб. Далі просять випробовуваного опустити другий олівець і торкнутися його кінчиком першого олівця за умов закритого по черзі правого і лівого ока. При монокулярному зорі не вдається точно торкнутися другим олівцем першого.
Результати роботи та їх оформлення. Відзначте, наскільки точно випробовуваний торкнувся другим олівцем першого, коли обидва ока були розплющені, і з якої за рахунком спроби. Поясніть, чому за умов одного розплющеного ока цю пробу провести важче.
Методика проведення тесту «Дірка у долоні»
Для роботи необхідна металева трубка з наскрізним отвором.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний двома очима розглядає через отвір у трубці, яку він тримає лівою рукою, добре освітлений простір, що знаходиться перед трубкою. Розглядаючи все той же простір, випробовуваний прикладає до трубки праворуч від неї свою праву долоню. Якщо у випробовуваного не порушений бінокулярний зір, то зображення простору через отвір у трубці з’явиться в середині долоні випробовуваного, ніби пронизуючи її наскрізь — «дірка у долоні». За умов порушеного бінокулярного зору «дірка у долоні» не з’явиться.
Результати роботи та їх оформлення. Проаналізуйте відповіді випробовуваного і зробіть висновок про відсутність або наявність порушень бінокулярного зору.
Дослідження зорової ілюзії маси за умов
відмінностей об’єму предметів
Для роботи необхідні: ваги, а також два куби різної величини та щільності, але однакової маси (500 г) і кольору, що складаються зі свинцю і дерева.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний піднімає спочатку один куб, потім другий. Великий куб при суб’єктивному визначенні його маси здається легшим, ніж маленький. Повторюють дослід за умови, що випробовуваний не бачить куби, піднімаючи їх. Після цього зважують куби і переконуються, що маса їх однакова.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані записують до протоколу і порівнюють з показниками у різних випробовуваних. Ілюзія маси має у своїй основі вироблені у кожної людини тимчасові зв’язки між зоровими і руховими аналізаторами. При підйомі великих вантажів розвивається більше м’язове зусилля, ніж при підйомі малих. Під час зорової оцінки зазвичай важчим вважається предмет, що має великі розміри.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Під час дослідження гостроти зору обстежуваному встановлено діагноз — гіперметропія. Для корекції зору лікар прописав йому окуляри з лінзами:
A. Розсіювальними
B. Збиральними (двоопуклими)
C. Астигматичними
D. Циліндровими
E. Затемненими

2. Клінічними спостереженнями встановлено, що після 40 років найближча точка чіткого бачення поступово віддаляється. Що є основною причиною цього явища?
A. Астигматизм
B. Пресбіопія (ослаблення акомодації)
C. Міопія
D. Дальтонізм
E. Ністагм очей

3. Досліджуючи розширення зіниць очей під час хірургічних втручань, встановили, що це відбувається в окремих випадках за умов недостатньої глибини наркозу як наслідок активації певних систем:
A. Вагоінсулярної
B. Гіпоталамо-гіпофізарно-наднирковозалозної
C. Метасимпатичної нервової 
D. Симпатичної нервової 
E. Парасимпатичної нервової 

4. Під час обстеження гостроти зору у 25-річної людини було виявлено його порушення, яке піддавалося корекції двоопуклими лінзами. Указати можливу причину цього порушення:
A. Астигматизм
B. Міопія
C. Гіперметропія
D. Пресбіопія
E. Акомодація

5. Досліджуючи можливості оптичних систем ока людини, встановили, що під час розгляду далеких предметів їх заломлююча сила змінюється і може досягати оптимальних величин у діоптріях. Указати, яких саме:
A. 45 діоптрій
B. 65 діоптрій
C. 59 діоптрій
D. 70 діоптрій
E. 70,5 діоптрій

6. За умов клінічного обстеження у людини встановлена повна сліпота на ліве око. Указати, що з наведеного може спричинити ушкодження зорової сенсорної системи:
A. Латеральні колінчасті тіла таламуса
B. Лівий зоровий нерв до перехрещення
C. Перехрещення зорових нервів
D. Зорова кора головного мозку
E. Верхні горбики чотиригорбикового тіла

7. Під час електрофізіологічних досліджень встановлено, що під впливом квантів світла у мембрані фоторецепторів сітківки ока виникає у першу чергу явище гіперполяризації, що виявляється у вигляді потенціалу:
A. Збуджувального постсинаптичного 
B. Генераторного 
C. Раннього рецепторного 
D. Місцевого локального 
E. Пізнього рецепторного 

8. Встановлено, що за оптимальних умов оптичної системи ока людини при розгляданні близько розташованих предметів змінюється його сила у діоптріях. Вона може досягати нижченаведених величин:
A. 59 діоптрій
B. 65 діоптрій
C. 70,5 діоптрій
D. 45 діоптрій
E. 75 діоптрій

9. Під час обстеження зору у людини 45 років виявлена оптична невідповідність заломлюючих середовищ ока, яка піддавалася корекції за допомогою двоопуклих лінз. Це могло бути зумовлено однією з нижченаведених причин:
A. Міопія
B. Гіперметропія
C. Астигматизм
D. Акомодація
E. Дальтонізм

10. У картинній галереї демонстрували твори епохи класицизму, і поряд із полотном «Жінка у червоному» була виставлена вдала копія цього полотна невідомого художника, який страждав несприйнятливістю до червоного кольору. Таке явище називається:
A. Тританомія
B. Трихроматія
C. Дейтеранопія
D. Протанопія
E. Дальтонізм
Відповіді
1.В, 2.В, 3.D, 4.С, 5.С, 6.В, 7.С, 8.С, 9.В, 10.D.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. У яких ділянках органічні порушення супроводжуються практичним вимкненням функції зорового тракту?
A. Виключно у латеральних колінчастих тілах
B. У латеральних колінчастих тілах і претектальній зоні
C. У латеральних колінчастих тілах, претектальній зоні та верхніх горбиках чотиригорбикового тіла
D. У латеральних колінчастих тілах, претектальній зоні, верхніх горбиках чотиригорбикового тіла і супрахіазматичних ядрах
E. У латеральних колінчастих тілах, претектальній зоні, верхніх горбиках чотиригорбикового тіла і супрахіазматичних ядрах, а також у ядрах 
черепно-мозкових нервів третьої та четвертої пар

2. У людини внаслідок ушкодження тканин ока реєструється сплощення поверхні рогівки. Які порушення гостроти зору можуть розвинутися за цих умов?
A. Посилення здатності до чіткого бачення на відстані
B. Ослаблення здатності до чіткого бачення на відстані
C. Формування розладів просторового сприйняття
D. Порушення кольорового зору
E. Астигматизм

3. У людини реєструється порушення кольорового зору у вигляді переважання сприйняття червоного кольору з максимумом спектральної яскравості за умов довжини хвилі 520 нм. Який вид порушень кольорового зору реєструється у цьому випадку?
A. Протаномалія
B. Дейтераномалія
C. Амбліопія
D. Тританомалія
E. Гомонімна геміанопсія

4. У людини корекція функції зору була досягнута за рахунок носіння двоопуклих лінз. Який тип порушень функції зорового аналізатора реєструється за цих умов?
A. Астигматизм
B. Далекозорість
C. Дальтонізм
D. Куряча сліпота
E. Міопія

5. Чому може дорівнювати максимальна довжина ока, якщо заломлююча сила неакомодованого ока жінки-еметропа становить 60 діоптрій?
A. 14,5 мм
B. 15,5 мм
C. 16,5 мм
D. 17,5 мм
E. 18,5 мм

6. У людини виявлено зниження вмісту трансдуцину в сітківці ока. Які функції трансдуцину порушаться за цих умов?
A. Трансдуцин редукує мембранну провідність шляхом закриття натрієвих каналів
B. Трансдуцин стимулює синаптичну активність шляхом відкриття кальцієвих каналів
C. Трансдуцин ініціює відповідь фоторецептора шляхом перетворення 11-цис-ретиналю на транс-ретиналь
D. Трансдуцин підвищує активність родопсину шляхом перетворення вітаміну А на 11-цис-ретиналь
E. Трансдуцин знижує концентрацію циклічного гуамідин-монофосфату (цГМФ) шляхом активації фосфодіестерази

7. Яка з наведених характеристик зору страждає за умов зменшення кількості паличок?
A. Змінюється функція жовтої плями
B. Змінюється сприйняття кольору
C. Змінюється чутливість до яскравого світла
D. Страждає рівень активності зорової системи у цілому
E. Здатність до формування явища контрасту

8. Ураження яких структур мозку може супроводжуватися формуванням ністагму?
A. Неоцеребелума
B. Архіцеребелума
C. Палеоцеребелума
D. Таламуса
E. Кори головного мозку

9. У людини реєструється порушення кольорового зору у вигляді переважання сприйняття зеленого кольору з максимумом спектральної яскравості за умов довжини хвилі 580 нм. Який вид порушень кольорового зору реєструється у цьому випадку?
A. Протаномалія
B. Дейтераномалія
C. Амбліопія
D. Тританомалія
E. Гомонімна геміанопсія

10. У людини реєструється порушення кольорового зору у вигляді невірного сприйняття жовтого і синього кольорів. Який вид кольорового зору реєструється у цьому випадку?
A. Протаномалія
B. Дейтераномалія
C. Амбліопія
D. Тританомалія
E. Гомонімна геміанопсія
Відповіді
1.D, 2.A, 3.A, 4.B, 5.C, 6.E, 7.A, 8.B, 9.B, 10.D.

Ситуаційні завдання
1. У двох людей під час визначення найближчої точки ясного бачення виявлено такі показники: 12 і 30 см. Хто з цих людей старший? Чи можна назвати приблизно їх вік?
2. Назвіть основний симптом ураження поля 17 за Бродманом у корі головного мозку.
3. У людини є ушкодження лівого зорового нерва. Намалюйте картину зміни полів зору.
4. У людини ушкоджений зоровий тракт справа після перехрещення (хіазми). Намалюйте картину зміни полів зору.
5. Величина зображення людини на сітківці іншої людини дорівнює 1 мм. Зріст першої 170 см Розрахуйте, на якій відстані один від одного вони знаходяться.
6. За умов експериментального дослідження визначили, що критична частота злиття миготінь є нижчою для слабких спалахів світла. Виміряли окремо цей показник для паличок і колбочок. Поясніть, у якому випадку величина критичної частоти злиття миготінь виявилася вищою.
7. Поясніть, чому під водою краще видно у масці, ніж без неї.
8. Поясніть, чому, розглядаючи предмет, людина наближає його до очей.
9. Людина дивиться прямо перед собою. Поясніть, у якому випадку вона зможе раніше помітити предмет, який рухається вздовж ока на відстані 2 м: коли він переміщується зверху вниз або справа наліво.
10. Поясніть, на основі яких ознак людина судить про напрям і швидкість руху предметів, що віддаляються від неї.
11. Поясніть, у чому принципова відмінність механізмів фокусування зображення ока та фотоапарата.
12. Поясніть, чому далекозорі люди для того, щоб прочитати текст, відсовують його від себе.
13. Дві людини страждають на далекозорість і носять окуляри. Яке питання (одне і те саме) потрібно їм поставити, щоб переконатися, що причина далекозорості у них однакова або різна?
14. Під час розгляду зірок нічного неба людина може побачити зірки, що відносно слабо світяться, використовуючи периферійний зір. Поясніть механізм даного явища.
15. Якби розміри колбочок були у кілька разів більшими, ніж насправді, поясніть, як змінилася б за цих умов гострота зору?
16. У випробовуваного викликали рефлекс Даньїні — Ашнера (окосерцевий) за умов розплющених очей. Він повідомив, що за цих умов предмети стали двоїтися. Поясніть, чи свідчить це про якусь патологію.
17. У сітківці ока є біполярні клітини, які забезпечують зв’язок фоторецепторів (паличок) із зоровими центрами, що знаходяться у мозку. Кожна із цих клітин може утворювати синапси з кількома паличками. Дане явище називається синаптичною конвергенцією. Воно сприяє підвищенню чутливості ока до слабкого світла. Поясніть, чому це відбувається.
18. Уночі предмети видно краще, якщо не дивитися прямо на них. Поясніть це явище.
19. У сітківці ока жаби є спеціальні детектори, що чітко виділяють рухомий предмет, але нерухомі об’єкти жаба просто не бачить. Поясніть, яким способом можна здійснювати годування піддослідних жаб, що знаходяться в умовах лабораторії та не мають доступу до рухливих комах, які є складовими основи їх раціону.
20. Око людини, подібно до ока жаби, також перестає бачити нерухому точку, якщо вона хоч би кілька секунд діє на одні і ті ж самі елементи сітківки. Поясніть, який механізм активізується у зоровому аналізаторі людини, аби зберегти можливість бачити нерухомі предмети.
21. У далекозорої людини відсутні окуляри, а їй необхідно прочитати всього кілька слів. Поясніть, як це зробити, не використовуючи жодних пристосувань.
22. У природних умовах завдяки сакадичним стрибкам очного яблука зображення падає на різні фоторецептори і людина може бачити нерухомі предмети. Поясніть, як експериментальним шляхом довести, що за умов подразнення одні і ті ж самі фоторецептори вже за кілька секунд перестають генерувати збудження.
23. За умов переходу з темного приміщення на яскраве світло або навпаки минає деякий час, поки очі пристосуються до нових умов освітлення. Адаптація до темноти відбувається довше, ніж до яскравого світла. Поясніть, чому.
24. Якщо слізні залози перестають функціонувати, то рогова оболонка пересихає і піддається різним захворюванням, що може призвести до сліпоти. Запропонуйте кілька способів компенсації відсутності слізної рідини у такої людини.
25. На відміну від інших тканин ока, кришталик протягом життя у багатьох людей поступово дегенерується. Це може призвести до його помутніння — катаракти. Буде потрібна операція. Поясніть, чому такі зміни властиві саме кришталику (і рогівці) більшою мірою, ніж іншим тканинам ока.
26. Перед Вами кілька людей. Як визначити, кому з них була зроблена операція з приводу видалення катаракти?

Відповіді до ситуаційних завдань
1. З віком найближча точка ясного бачення віддаляється від ока. Отже, друга людина старша 40 років. Першій близько 25.
2. Сліпота. У 17-му полі кори головного мозку у людини знаходиться кіркове ядро зорового аналізатора (на сторонах шпорної борозни потиличної частки мозку).
3. За умов ушкодження лівого зорового нерва буде повне випадіння поля зору лівого ока.
4. У цьому випадку спостерігатиметься правостороння гомонімна геміанопсія, тобто випадіння правих половин поля зору на обох очах.
5. Відстань від сітківки ока до вузлової точки ока прийняти за 15 мм. Величина зображення на сітківці менша предмета у стільки разів, у скільки відстань від сітківки до вузлової точки ока менша відстані від цієї точки до предмета. Звідси легко розрахувати, що відстань між людьми — 
25,5 м.
6. Палички активніші за умов низької інтенсивності освітлення, а колбочки — за умов високої. Тому критична частота злиття миготінь для паличок нижча, а для колбочок — вища.
7. Показники заломлення води, рогівки і середовища ока приблизно однакові. Око пристосоване для ходу променів у системі «повітря — рогівка». Тому повітряна камера, поміщена перед очима, покращує зір під водою.
8. За умов наближення предмета до ока зростає розмір його зображення на сітківці ока.
9. Оскільки розмір поля зору в горизонтальній площині зовні більший, ніж у вертикальній 
зверху, то раніше у полі зору людини виявиться предмет, що рухається зліва направо.
10. На основі швидкості зміни величини зображення предмета на сітківці та його чіткості.
11. У фотоапараті для наведення на різкість змінюється відстань від лінзи до світлосприймаючого шару фотоплівки, а в оці наведення на різкість пов’язане зі зміною кривизни кришталика за умов незмінної відстані від вузлової точки ока до світлосприймаючого шару сітківки.
12. За цих умов досягається краще фокусування зображення на сітківці.
13. Причиною далекозорості може бути або дуже коротка поздовжня вісь ока, або ослаблення акомодації у літньому віці. Тому питання повинне звучати приблизно так: «Чи носили Ви окуляри у молодості?»
14. Бічний зір забезпечується паличками, а центральний — колбочками, розташованими у центрі сітківки. Чутливіші до світла палички. Отже, завдяки ним людина може бачити зірки, що слабо світяться. Таким чином, використовуючи бічний зір (периферичні зони сітківки), можна побачити більше зірок, ніж лише центральним зором.
15. Для того щоб промені від двох точок, що максимально зближені, сприймалися окремо (це і характеризує гостроту зору), необхідно, аби вони потрапляли на різні колбочки, розділені хоч би однією незбудженою. За умовою завдання можливості для цього зменшилися б, отже, гострота зору знизилася.
16. Якщо одне очне яблуко деформоване або деформовані обидва, але різною мірою, то промені, що йдуть від однієї і тієї ж точки, потрапляють на неідентичні (диспаратні) точки обох сітківок. У природних умовах це відбувається, якщо промені йдуть від різних точок, тому і виникає під час натискання відчуття двох предметів. Без натискання промені від тієї самої точки потрапляють на ідентичні елементи обох сітківок, і людина отримує зображення однієї точки. Таким чином, дане явище не свідчить про патологію.
17. За умов дії слабкого світла рецепторний потенціал, що виникає в одній окремій паличці, може виявитися дуже слабким, аби збудити біполярну клітину і викликати МПД, що поширюється по зоровому нерву. Якщо ж біполярна клітина піддається дії рецепторних потенціалів одночасно від кількох паличок, то відбувається просторова сумація, що забезпечує виникнення МПД навіть за умов слабкої дії світла.
18. У випадку прямого погляду на предмети світло проходить уздовж оптичної осі ока і падає на сітківку у центральній ямці. У випадку непрямого погляду на предмети світло падає на периферичні ділянки сітківки. Саме у них знаходяться палички, що мають вищу чутливість до слабкого світла.
19. Необхідно сконструювати спеціальні годівниці у вигляді невеликої каруселі, що обертається, за периметром якої розташувати їжу.
20. Очне яблуко людини постійно здійснює дуже дрібні, так звані сакадичні стрибки. Завдяки цьому зображення нерухомої крапки, що світиться, весь час потрапляє на різні елементи сітківки. У спеціальних експериментах були зареєстровані такі постійні мікропереміщення очного яблука при розгляді тих або інших нерухомих предметів.
21. Для того щоб збільшити глибину різкості під час фотографування, тобто забезпечити виразне зображення близьких і віддалених предметів, об’єктив діафрагмують — звужують його діаметр. У випадку з людським оком необхідно дивитися на текст крізь невеликий отвір у папері або через віконце, утворене великими і вказівними (або середніми) пальцями обох рук.
22. Усунути сакадичні стрибки неможливо. Необхідно, аби предмет переміщався разом з очним яблуком. Для цього на рогівку приклеюють мікролампочку. Її світло падатиме на одні і ті самі фоторецептори незалежно від стрибків очного яблука. І тоді після включення лампочки випробовуваний перестає її бачити вже через кілька секунд.
23. На яскравому світлі працюють колбочки, а у сутінках (темноті) — палички. При світлі родопсин розпадається, а у темряві синтезується. За умов дії світла після темряви колбочки підвищують свою збудливість значно швидше, ніж палички, і кількість родопсину збільшується в результаті його темнового синтезу. За умов дії темряви після світла палички підвищують свою збудливість повільно,  кількість родопсину, необхідного для сприйняття світла, зменшується завдяки його розпаду за умов попередньої дії світла. Ці дві обставини і пояснюють, чому темнова адаптація відбувається повільніше, ніж світлова.
24. 1) Застосовувати у вигляді крапель штучне зрошування рогівки. 
2) Застосовувати автоматичні пристрої з регулярного зволоження рогівки. 
3) Запатентований хірургічний спосіб підшивання до кон’юнктивальної порожнини протоки привушної залози.
25. Рогівка і кришталик мають бути прозорими і пропускати світло. Якби їх живлення відбувалося через капіляри, то завдяки червоному кольору крові ми би постійно бачили червону запону. Тому прозорі тканини ока отримують усе, що їм потрібно, не з крові, а з внутрішньоочної рідини, що заповнює передню камеру ока. До цієї ж рідини виділяються і продукти обміну. Усе це здійснюється шляхом дифузії. Такий тип живлення менш надійний, ніж за допомогою кровопостачання. Тому у кришталику і рогівці частіше виникають вікові порушення метаболізму, що призводять до їх помутніння.
26. Суть операції у тому, що видаляють помутнілий і не проникний для світла кришталик. Головна роль кришталика — забезпечення акомодації. Максимальна її сила — 10 діоптрій. Якщо видалений кришталик не замінити штучним, то для компенсації його відсутності доводиться носити окуляри з дуже сильними лінзами.

Тема 13. Рубіжний контроль з фізіології гуморальної регуляції, ВНД і сенсорних систем. 

Гуморальна регуляція фізіологічних функцій:
1. Які біологічно активні речовини здійснюють гуморальну регуляцію?
2. Що таке гормони, які їх загальні властивості?
3. Які функції виконують гормони?
4. Яка хімічна природа гормонів?
5. Чи впливає хімічна природа гормону на характер його взаємодії з клітинами-мішенями?
6. Механізм дії гормонів стероїдної природи на клітини-мішені.
7. Як на клітини-мішені впливають гормони пептидної природи?
8. Як регулюється синтез гормонів?
9. Функції нейрогіпофіза.
10. На які клітини-мішені впливають АДГ і окситоцин?
11. Що таке аденогіпофіз і як регулюється вивільнення його гормонів?
12. Які гормони є в гіпоталамусі?
13. Як гормони гіпоталамо-гіпофізарної системи регулюють функції периферичних залоз?
14. Які фізіологічні ефекти має гормон росту?
15. Гормони кори надниркових залоз.
16. Який вплив чинять глюкокортикоїди?
17. Який вплив чинить альдостерон на нирки?
18. Як регулюється утворення мінералокортикоїдів?
19. Де виробляються статеві гормони?
20. Який вплив мають статеві гормони на тканини?
21. Які гормони утворюються в щитоподібній залозі, як здійснюється регуляція їх синтезу і секреції?
22. Які функції регулюють йодовмісні тиреоїдні гормони?
23. Які гормони утворюються в епіфізі, як регулюється їхня секреція?
24. У яких клітинах підшлункової залози утворюються гормони, що регулюють вуглеводний обмін?
25. Які метаболічні ефекти чинить інсулін?
26. Як регулюється утворення інсуліну?
27. Які ефекти чинять глюкагон і соматостатин?
28. Що таке симпатоадреналова система і як регулюється секреція катехоламінів?
29. Які фізіологічні й метаболічні ефекти мають катехоламіни?
30. Які гормони беруть участь у регуляції кальцієвого гомеостазу в організмі людини?
31. Які функції виконує кальцій у клітинах?
32. Які фізіологічні ефекти чинять паратгормон і кальцитонін?

Фізіологія сенсорних систем
1. Поняття про сенсорні системи (аналізатори за І. П. Павловим). Значення сенсорних систем.
2. Загальні принципи будови аналізаторів.
3. Основні функції аналізаторів.
4. Класифікація рецепторів, їх основні властивості.
5. Механізми збудження у рецепторах, їх функціональна лабільність. Регуляція функції рецепторів.
6. Поняття рецептивного поля і рефлексогенної зони. Механізми дослідження збудливості рецепторів.
7. Провідниковий відділ сенсорної системи. Специфічні та неспецифічні канали передачі інформації.
8. Сенсорна функція спинного мозку.
9. Сенсорна функція стовбура мозку.
10. Сенсорна функція кори великого мозку.
11. Сенсорна функція таламуса.
12. Шкірна чутливість. Характеристика механорецепторів.
13. Механізм виникнення збудження в механорецепторах.
14. Пропрірецептори, їх характеристика.
15. Фізіологічні основи болю. Біологічне значення болю. Ноцицепція. Фізіологічна характеристика і класифікація ноцицепторів.
16. Види болю.
17. Ноцицептивна система, її структурна і функціональна організація.
18. Антиноцицептивна система, її структурна і функціональна організація. Опіатні та неопіатні механізми.
19. Фізіологічні основи знеболювання.
20. Зорова сенсорна система, її будова і функції.
21. Зорова сенсорна система, головні та допоміжні структури.
22. Оптична система ока. Акомодація і рефракція. Порушення рефракції ока.
23. Рецепторний апарат зорового аналізатора. Фотохімічні процеси у рецепторах за умов дії світла, рецепторний потенціал.
24. Провідниковий і кірковий відділ зорового аналізатора. Аналіз зорової сенсорної інформації на різних рівнях.
25. Кольоровий зір. Теорії відчуття кольору.
26. Основні форми порушення сприйняття кольору.
27. Основні зорові функції, методи їх дослідження.
28. Слухова сенсорна система, її будова і функції.
29. Функції зовнішнього і середнього вуха.
30. Внутрішнє вухо, частотний аналіз звукових сигналів.
31. Електричні явища в завитку.
32. Провідниковий і кірковий відділи слухової сенсорної системи.
33. Теорії сприйняття звуків. Бінауральний слух.
34. Структурно-функціональна організація вестибулярної сенсорної системи.
35. Смакова сенсорна система, її будова, функції, методи дослідження.
36. Нюхова сенсорна система, її будова і функції.
Фізіологічні основи поведінки
1. Біологічні форми поведінки. Природжені форми поведінки.
2. Інстинкти, їх фізіологічна роль.
3. Набуті форми поведінки. Умови утворення умовних рефлексів, їх відмінності від безумовних.
4. Закономірності формування і збереження умовних рефлексів (І. П. Павлов).
5. Класифікація умовних рефлексів.
6. Стадії утворення умовних рефлексів. Гальмування умовних рефлексів. Види і механізми.
Фізіологія вищої нервової діяльності
1. Функціональна система поведінки. Структура цілісного поведінкового акту (П. К. Анохін).
2. Потреби і мотивації, їх роль у формуванні поведінки.
3. Емоції, механізми формування, біологічна роль.
4. Механізми нейрохімії емоцій, їх біологічна роль.
5. Функції нової кори головного мозку та її роль у вищій нервовій діяльності людини.
6. Біологічна й інформаційна теорії емоцій, їх роль у формуванні поведінки людини.
7. Функціональна асиметрія кори великих півкуль головного мозку, його інтеграційна функція.
8. Мова, її функції, фізіологічні основи формування.
9. Мислення. Розвиток абстрактного мислення у людини. Роль мозкових структур у процесі мислення.
10. Типи ВНД людини. Темперамент і характер людини.
11. Порушення ВНД. Неврози.
12. Вікові аспекти ВНД у людини.
13. Сон, його види.
14. Пам’ять, її види.
15. Механізми пам’яті. Мозковий апарат пам’яті.
16. Структура добового сну. Зміна електричної активності кори великих півкуль протягом сну.
17. Фізіологічні механізми сну, його біологічна роль.
18. Фізіологічна суть сновидінь.
Перелік практичних навичок 
для підготовки студентів до підсумкового модульного контролю № 2
1. Графічно зображувати схеми контурів біологічної регуляції.
2. Графічно зображувати схеми рефлекторних дуг рухових рефлексів на всіх рівнях ЦНС і пояснювати методики дослідження цих ефектів.
3. Графічно зображувати схеми розвитку процесів збудження і гальмування в ЦНС.
3. Графічно зображувати схеми процесів сумації в ЦНС.
4. Пояснювати механізми системної діяльності організму при здійсненні локомоції та роль кори головного мозку й лімбічної системи в цих процесах.
5. Пояснювати методи дослідження функцій ЦНС.
6. Аналізувати й оцінювати результати електроенцефалографії.
7. Графічно зображувати схеми контурів вегетативної регуляції функцій організму.
8. Малювати схеми рефлекторних дуг автономних рефлексів і пояснювати методики їх дослідження.
9. Графічно зображувати схеми контурів гормональної регуляції функцій організму.
10. Малювати схеми контурів секреції гормонів ендокринними залозами і пояснювати механізми дії різних гормонів на клітини-мішені.
11. Малювати схеми контурів регуляції параметрів гомеостазу за участі гормонів.
12. Складати схеми контурів регуляції адаптаційних процесів за участі гормонів.

13. Описати методику дослідження тактильної чутливості шкіри людини.
14. Дослідження периферичного зору за допомогою периметра Форстера.
15. Дослідження центрального зору за допомогою таблиць Сивцева.
16. Дослідження кольорового зору за допомогою поліхроматичних таблиць Рабкіна.
17. Дослідження кісткового проведення звуку в людини. Дослід Вебера.
18. Порівняння кісткової та повітряної провідності у людини. Дослід Рінне.
19. Намалювати схему функціональної системи (за П. К. Анохіним).
20. Пояснити формування аферентного синтезу функціональної системи П. К. Анохіна.
21. Пояснити формування акцептора результату дії функціональної системи П. К. Анохіна.
22. Пояснити роль емоцій у формуванні поведінки (функціональна система П. К. Анохіна).
23. Пояснити роль зворотного зв’язку в формуванні функціональної системи П. К. Анохіна.
24. Намалювати схему центрального відділу слухової сенсорної системи.
25. Намалювати схему оптичної недосконалості ока і корекцію за допомогою лінз.
26. Намалювати електроретинограму і пояснити механізми її походження.
27. Намалювати схему будови зорового аналізатора.
28. Описати правила формування умовного слиновидільного рефлексу в собаки.
29. Описати методику дослідження зорової пам’яті у людини.
30. Описати методику дослідження слухової пам’яті у людини.
31. Описати методику дослідження асоціативної пам’яті у людини.
32. Описати ЕЕГ людини та її зміни при функціональних пробах (розплющення і заплющення очей, гіпервентиляція, слухова і зорова стимуляція).

Система крові 
Конкретні цілі:
1. Знати склад і функції системи крові, механізми її регуляції на основі аналізу параметрів гомеостазу (об’єму крові, кислотно-лужної рівноваги (КЛР), осмотичного тиску, кількісного й якісного складу плазми і формених елементів крові).
2. Знати фізіологічні закономірності функцій системи крові: дихальної, транспортної, захисної.
3. Знати фізіологічні закономірності функцій підтримки рідкого стану крові та розвитку гемостазу за умов ушкодження кровоносних судин.
4. Робити висновки про стан функцій організму, які здійснюються за участі системи крові, на підставі кількісних і якісних показників крові: показника гематокриту (Ht), кількості Ер, рівня гемоглобіну (Hb), лейкоцитів (Л), тромбоцитів (Тр), лейкоцитарної формули, кольорового показника (КП), швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ), часу згортання крові, тривалості кровотечі.
5. Аналізувати вікові зміни складу крові, функцій і механізмів регуляції.
6. Пояснювати фізіологічні основи методів дослідження функцій системи крові: кількості формених елементів крові, Hb, ШОЕ, осмотичної резистентності Ер, тривалості кровотечі, часу згортання крові, визначення групи крові в системі АВ0 і СdЕ.
Тема 14. Загальна характеристика системи крові. Дослідження функцій, фізико-хімічних властивостей крові. Фізіологія еритроцитів і гемоглобіну. Фізіологічні основи  методів дослідження груп крові та принципів гемо трансфузії

Мотиваційна характеристика теми. Знання складу крові та механізму підтримки її основних констант необхідне для розуміння ролі крові як внутрішнього середовища організму, що забезпечує життєдіяльність організму і роботу багатьох його функціональних систем.
Мета заняття. Знати: 
1. Властивості та функції крові. 
2. Основні клінічно важливі константи крові та механізми їх підтримки.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Поняття системи крові як основного компонента внутрішнього середовища організму.
2. Функції крові, її кількість у людини.
3. Склад крові. Основні фізіологічні константи крові та механізми підтримки їх сталості.
4. Плазма і сироватка крові, їх склад.
5. Об’ємні співвідношення плазми і формених елементів крові. Показник гематокриту.
6. Білки плазми, їх склад і характеристика, функціональне значення, онкотичний тиск, його роль.
7. Електролітний склад плазми крові, його значення. Осмотичний тиск крові, його роль, регуляція сталості осмотичного тиску.
8. Кислотно-лужна рівновага крові, механізми регуляції її постійності, роль буферних систем у регуляції її сталості.
9. Види зміни КЛР крові (ацидоз, алкалоз), їх класифікація за походженням і механізмом розвитку.
10. Властивості та функції Ер. Поняття про еритрон.
11. Кількість Ер в крові, статеві та вікові відмінності. Крива Прайс-Джонса, значення її для діагностики.
12. Зміни кількості Ер (фізіологічний еритроцитоз) при різних фізіологічних станах.
13. Осмотична резистентність Ер, її межі по відношенню до гіпотонічних розчинів.
14. Гемоліз Ер, його види. Фактори, які його викликають.
15. Швидкість осідання Ер. Фактори, що впливають на ШОЕ. Її клінічне значення. Статеві відмінності.
16. Характеристика Hb, його властивості, будова і функції.
Питання до письмової відповіді:
1. Перелічіть функції крові.
2. Опишіть склад крові.
3. Опишіть, які з констант крові є жорсткими, а які динамічними. Їх значення.
4. Опишіть, які механізми забезпечують збереження сталості жорстких констант.
5. Опишіть, які механізми забезпечують відносну постійність динамічних констант.
6. Напишіть, що таке показник Ht, яка його величина у чоловіків і жінок.
7. У чому різниця між плазмою і сироваткою крові?
8. Перелічіть функції білків плазми.
9. Опишіть склад і роль буферних систем в регуляції постійності КЛР крові.
10. Перелічіть функції електролітів плазми (макро- і мікроелементів), їх кількість у крові.
13. Кількість Hb у крові, статеві та вікові відмінності.
14. Критерії насичення Ер гемоглобіном: середня концентрація, кольоровий показник, клінічне значення.
15. Види Hb та їх роль в організмі. Особливості Hb плода і новонародженого.
16. Види сполук Hb з газами (фізіологічні та патологічні).
17. Методи визначення кількості Hb у крові людини.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Вивчення техніки:
а) взяття крові у людини для аналізу;
б) приготування мазка крові та вивчення його під мікроскопом.
2. Визначення об’ємного співвідношення плазми і формених елементів.
3. Визначення наявності та кількості білка в плазмі крові.
4. Дослідження буферних властивостей сироватки крові за Фріденталем.
Методика отримання крові 
для аналізу в людини
Для роботи необхідні: скарифікатори, бавовняні кульки, спирт, ефір.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Для отримання невеликих кількостей крові у людини необхідно зробити прокол шкіри. Кров беруть вранці, натщесерце, виключивши емоції та фізичні навантаження. Руку пацієнта (ліву у правши) розміщують на столі та фіксують у положенні долонею вгору. Шкіру третьої нігтьової фаланги (подушечки) IV пальця протирають бавовняним тампоном, змоченим дезінфікуючим розчином. Палець після обробки повинен обсохнути, інакше крапля крові, що виступила після уколу, розтікатиметься по шкірі й набиратиметься в капіляр з бульбашками повітря. Одноразовим скарифікатором виконують прокол завглибшки 2–3 мм у такому місці подушечки, аби було зручно маніпулювати краплею. Кров повинна виступати на поверхню вільно, без натискання. Натискання призводить до змішування крові з тканинною рідиною і лімфою, через що результати аналізу виявляться недостовірними. Першу краплю крові, що виступила, знімають бавовняним тампоном, оскільки вона містить випадкові домішки і лімфу. Для дослідження беруть другу або третю краплю. Місце проколу на пальці змащують спиртом і затискають ватним тампоном.
Методика визначення об’ємного співвідношення формених елементів і плазми (гематокриту)
Для роботи необхідні: скарифікатори, бавовняні кульки, спирт, ефір, 4%-й розчин цитрату натрію, центрифуга, скляні градуйовані капіляри.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Кров для дослідження отримують вищеописаним способом. Отриману кров набирають без бульбашок повітря в скляний градуйований капіляр з поділками від 0 до 100, який заздалегідь оброблений 4%-м розчином цитрату натрію або гепарином. Капіляр укріплюють у насадці центрифуги і центрифугують зі швидкістю 7000 об/хв протягом 1 хв (або зі швидкістю 1000–1500 об/хв протягом 10–15 хв). При цьому під дією відцентрової сили формені елементи зміщуються в периферичну частину капіляра, а плазма залишається в середній його частині. За поділками капіляра обчислюють співвідношення між об’ємами плазми і формених елементів, яке виражають у відсотках або в одиницях системи СІ (л/л).
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати необхідно виразити процентним співвідношенням плазми та формених елементів і порівняти із загальноприйнятими нормальними значеннями. У дорослих це співвідношення дорівнює 42–44 % у жінок, 44–48 % — у чоловіків, 35–40 % — у дітей і 50–55 % — у новонароджених.
Методика визначення наявності 
та кількості білка в плазмі крові
Для роботи необхідні: плазма крові, 4%-й розчин цитрату натрію, рефрактометр, дистильована вода, таблиця Рейса.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Плазму для дослідження отримують вищеописаним способом. Для визначення наявності білка 1–2 мл отриманої плазми набирають в пробірку, заздалегідь оброблену 4%-м розчином цитрату натрію або гепарином. Вміст пробірки нагрівають. Плазма переходить в желеподібний стан і набуває вигляду білка білого кольору, що зсівся. Для визначення кількості білка в плазмі беруть одну краплю плазми і вміщують між призмами рефрактометра, який заздалегідь налаштований на робоче положення за водою (коефіцієнт заломлення дистильованої води становить 1,333). Визначають коефіцієнт заломлення досліджуваної рідини. Потім за таблицею Рейса знаходять вміст білка у відсотках або за системою СІ (в г/л).
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати необхідно виразити за процентним вмістом білка або за системою CІ. У дорослих цей показник становить 65–85 г/л.
Методика дослідження буферних властивостей сироватки крові за Фріденталем
Для роботи необхідні: зразки сироватки крові, розведені в 10 разів; дистильована вода; 0,1 Н розчин НСl; 0,01 Н розчин КОН; індикатори — 
фенолфталеїн, метилоранж; 4 мірних стаканчики; 4 бюретки; 2 піпетки об’ємом 10 мл.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Для вивчення буферних властивостей крові беруть два мірні стаканчики і заповнюють їх з бюреток: в один — 5 мл сироватки крові, в другий — 5 мл води. Аби зробити реакцію кислою, додають в обидва стаканчики по краплі метилоранжу і титрують (рахуючи краплі) 0,1 Н розчином HCl до появи при збовтуванні яскраво-червоного забарвлення. Титрування необхідно починати з води, яка не має буферних властивостей. Для простоти відлік титрування ведуть у краплях. Записують, у скільки разів більше крапель кислоти знадобиться на титрування сироватки, ніж води, аби в обох стаканчиках дістати однаковий яскраво-червоний колір. Потім беруть наступні два мірні стаканчики і знову наливають в один 5 мл сироватки крові, а в другий — 5 мл води. Аби зробити реакцію лужною, додають в кожен стаканчик по краплях фенолфталеїн і, рахуючи краплі, титрують 0,01 Н розчином КОН протягом 1 хв до появи слабкого фіолетового забарвлення (для точнішого порівняння необхідно поставити обидва стаканчики поруч на білий папір). Рахують краплі розчину лугу (їдкого натру) під час титрування води і сироватки. Встановлюють, у скільки разів більше КОН знадобилося на титрування сироватки, ніж води.
Оформлення результатів та їх оцінка. Отримані результати необхідно записати і порівняти дані, отримані під час титрування сироватки кислотою і лугом. Відзначити, у скільки разів буферна здатність сироватки нейтралізувати кислоту відрізняється від її здатності нейтралізувати луг. В умовах норми для того, щоб зробити реакцію сироватки лужною (за фенолфталеїном), до неї необхідно додати у кілька десятків разів (40–70) більше їдкого натру, ніж до дистильованої води. Аби зробити реакцію кислою (за метилоранжем), до сироватки необхідно додати в кілька сотень разів (300–400) більше соляної кислоти, ніж дистильованої води. Постійність рН крові забезпечується буферними системами і є жорсткою константою крові, яка коливається у вузьких межах і становить 7,36–7,4.
Методика приготування мазка крові 
та вивчення його під мікроскопом
Для роботи необхідні: скарифікатори, бавовняні кульки, спирт, ефір, предметне скло.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Кров для дослідження отримують вищеописаним способом. Беруть предметне скло (№ 1) за довгі грані, торкаються ним поверхні краплі крові на рівні 0,5–1,0 см від вузького краю скла. Скло кладуть на стіл, беруть в руку друге предметне скло (№ 2) із шліфованим краєм, вужче за перше на 0,5 см. Розміщують шліфоване скло над першим під кутом 45° лівіше від краплі, підводять до краплі і чекають, поки вона не розійдеться по всьому краю грані скла. Потім легко і швидко проводять по склу № 1 склом № 2 справа наліво так, щоб крапля тягнулася поверхнею скла № 1. Крапля крові має бути такого розміру, аби весь мазок уміщався на склі, не доходячи на 1,0–1,5 см до його краю. Не слід припиняти приготування мазка і забирати скло раніше, ніж крапля вичерпається. Далі мазок необхідно висушити повітрям: беруть скло пальцями за довгі грані мазком донизу, махають ним у повітрі до зникнення вологого блиску, фіксують мазок сумішшю Никіфорова (10 хв), або 96%-м спиртом, або сольовим розчином (10–15 хв). Потім кладуть мазок у лоток, заливають барвником Романовського — Гімзи на 15–20 хв, після чого барвник зливають, промивають мазок дистильованою водою, сушать на повітрі або за допомогою фільтрувального паперу. Мазок готовий до мікроскопування.
Оцінка результату. Правильно зроблений мазок має жовтуватий колір і просвічується. Під мікроскопом Ер мазка крові жаби мають ядро овальної форми і великого діаметра, Ер людини — клітини меншого діаметра, в яких відсутнє ядро.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. У людини вміст альбуміну в плазмі крові нижчий за норму. Це супроводжується набряком тканини. Яка функція крові порушена?
A. Підтримка рН
B. Підтримка температури тіла
C. Підтримка онкотичного тиску крові
D. Підтримка системи згортання крові
E. Усі відповіді вірні

2. У альпініста на висоті 5 тис. м ЧСС 120 уд/хв, дихання — 26/хв. Шкіра бліда, рН сечі — 1,5. Де спостерігатиметься найбільша активність Hb буфера?
A. Печінка
B. Серце
C. Нирки
D. Легені
E. Тканинні капіляри

3. У пацієнта годину тому було блювання. Де спостерігатиметься найбільша активність Hb буфера?
A. Серце
B. Легені
C. Нирки
D. Печінка
E. Мозок

4. У пацієнта виявлена норма рН артеріальної крові. Вкажіть межі норми:
A. 7,25–7,35
B. 7,35–7,40
C. 7,40–7,50
D. 7,36–7,44
E. 7,33–7,52

5. До приймально-діагностичного відділення доставили жінку 38 років із матковою кровотечею. Які зміни з боку крові найбільш можливі?
A. Еритроцитоз
B. Лейкоцитоз
C. Зменшення гематокритного числа
D. Лейкопенія
E. Збільшення гематокритного числа

6. У обстежуваного пацієнта виявлена норма вмісту загального білка в плазмі крові. Укажіть межі норми:
A. 65–80 г/л
B. 2–4 г/л
C. 20–30 г/л
D. 38–50 г/л
E. 0,2–0,7 г/л

7. Люди потрапили в корабельну аварію і, страждаючи від спраги, почали пити морську воду. Внаслідок цього спрага посилилася, з’явилися слабкість, галюцинації, втрата свідомості, виникла загроза смерті. Чим це можна пояснити?
A. Зменшенням онкотичного тиску
B. Підвищенням онкотичного тиску
C. Підвищенням АТ 
D. Підвищенням осмотичного тиску крові
E. Зменшенням осмотичного тиску крові

8. В експериментальних умовах тривала перфузія ізольованого серця кішки розчином Рінгера — Локка призводить до набряку міокарда. Порушенням якого показника перфузійного розчину зумовлений цей стан?
A. Ізоонкотичності
B. Ізоосмотичності
C. Ізоіонічності
D. Ізоволюмії
E. КЛР
9. Внаслідок автомобільної катастрофи у жінки виникла гостра втрата крові. Яким є головний фізіологічний механізм підтримки стабільності внутрішнього середовища організму відразу після втрати крові?
A. Збудження пропріорецептивних скелетних м’язів
B. Вивільнення крові з кров’яного депо
C. Гальмування волюморецепторів судин
D. Підвищення активності
E. Підвищення реабсорбції води

10. Який із наведених варіантів величин осмотичного, онкотичного тиску і рН крові у табл. 7.1 відповідає нормальним значенням?
Таблиця 7.1
	Осмотичний	Онкотичний 
	тиск, атм	 тиск, мм рт. ст.	рН
A	7,6	25–30	7,38
B	7,8	25–30	8,35
C	7,6	20–25	7,0
D	7,8	25–30	7,1
E	7,6	25–30	7,2

Відповіді
1.С, 2.E, 3.В, 4.D, 5.C, 6.A, 7.D, 8.A, 9.B, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. До реанімаційного відділення лікарні надійшла людина з кровотечею. Для термінового відновлення ОЦК їй необхідно перелити плазмозамінний розчин. Який з них, на вашу думку, є найдоцільнішим?
А. 5,0%-й розчин глюкози
В. 0,9%-й розчин NaCl
C. 40%-й розчин глюкози
D. 0,65%-й розчин NaCl
Е. 1,2%-й розчин KCl

2. У людини після гострої тривалої кровотечі через 3 год, коли кровотеча зупинилася і ОЦК відновили за допомогою 0,9%-го розчину NaCl, визначили кольоровий показник. Яким він буде?
А. 0,7
В. 1,3
С. 1,0
D. 0,5
Е. 0,6

3. Яка функція не властива електролітам плазми?
A. Забезпечення осмотичного тиску плазми крові
B. Участь у підтримці в’язкості крові
C. Участь у генерації МПД еритроцитів
D. Підтримка pH крові
E. Правильні всі відповіді
4. Які фактори не приводять до зміни онкотичного тиску крові?
A. Тривале голодування
B. Рясне потовиділення
C. Збільшення кількості Ер
D. Збільшення кількості фібриногену
E. Правильні відповіді C і D

5. Білки плазми крові забезпечують онкотичний тиск, що дорівнює:
А. 760 мм рт. ст.
В. 13 мм рт. ст.
С. 25–30 мм рт. ст.
D. 102 мм рт. ст.
Е. 120/80 мм рт. ст.

6. До білків плазми крові належать:
А. Альбуміни, глобуліни, фібриноген
В. Актин
С. Міозин
D. Тропоміозин
Е. Усі вищеперелічені

7. Плазма — це:
А. Кров без формених елементів і фібриногену
В. Отримані шляхом центрифугування крові формені елементи
С. Кров без формених елементів
D. Рідина, що не містить Ер і протікає в лімфатичних судинах
Е. Рідина, що містить воду і розчинені в ній солі.

8. Сироватка — це:
А. Кров без формених елементів і фібриногену
В. Отримані шляхом центрифугування крові формені елементи
С. Кров без формених елементів
D. Рідина, що не містить Ер і протікає в лімфатичних судинах
Е. Рідина, що містить воду і розчинені в ній солі.

9. Фізіологічний розчин — це:
А. Кров без формених елементів і фібриногену
В. Отримані шляхом центрифугування крові формені елементи
С. Кров без формених елементів
D. Рідина, що не містить еритроцитів і протікає в лімфатичних судинах
Е. Рідина, що містить воду і 0,9 % розчинених у ній солей

10. Об’єм крові:
А. 295–310 мОсм/л
В. 5–8 % маси тіла, 4–6 л
С. 25–30 мм рт. ст.
D. 7,35–7,4
Е. (4,5–5)·1012 /л

Відповіді
1.В, 2.С, 3.С, 4.С, 5.С, 6.А, 7.C, 8.А, 9.Е, 10.В.
Ситуаційні завдання
1. Розрахуйте, чому дорівнює осмотичний тиск крові, якщо під час її заморожування точка заморожування дорівнює –0,4 °С.
2. Розрахуйте, який рівень втрати крові
у відсотках, якщо в результаті травми людина втратила 1,5 л крові? Маса тіла людини
75 кг.
3. У кров тварини введено 5 мл 5%-го розчину колоїдного барвника. Через 5 хв із вени було взято кров, концентрація барвника в плазмі якої виявилася 0,02 %. Розрахуйте, який ОЦК в організмі, якщо Ht дорівнює 45 %?
4. У результаті крововтрати кількість крові у людини знизилася на 20 %. Розрахуйте, чому дорівнює концентрація білка у плазмі за цих умов, якщо як кровозамінник було перелито стільки поліглюкіну, що Ht становив 30 %. Нормальну кількість крові прийняти за 5 л, Ht — 42 %.
5. Під час експерименту у тварини 3 л крові були замінені розчином із такими характеристиками: об’єм — 3 л; рН — 7,35–7,45; Росм — 6,6–6,7 атм. Поясніть: 
1) Як і чому зміниться ОЦК через кілька годин після переливання (зменшиться або збільшиться)?
2) Який параметр гомеостазу не був врахований? 
3) Які компенсаторні механізми включаться за умов зміни ОЦК?
6. У людини, що бере участь у марафонському забігу в Долині Смерті (США) при температурі повітря близько 50 °С, через 1 год перегонів узяли аналіз крові. Поясніть: 
1) Які гомеостатичні параметри крові могли змінитися і чому? 
2) Які рекомендації можна дати спортсменові до початку змагань?
7. Розгляньте електрофореграму крові. Чи відповідає вона нормальному вмісту білкових фракцій крові? Електрофореграма: альбуміни — 54,4 %; глобуліни — 45,0 %; a1 — 5,5 %; a2 — 
6,5 %; b — 16,0 %; g — 12,6 %; фібриноген — 
0,5 %.
8. Під час дослідження крові кількість фібриногену становила 0,5 %, загального білка — 
8,5 %, мінеральних солей — 1 %. Поясніть, з чим можуть бути пов’язані такі зміни складу крові і чому.
9. Розгляньте нижченаведений аналіз крові, дайте свій висновок: питома вага — 1,030; загальний білок — 7,8 %; цукор — 200 мг%; білірубін — 0,5 мг%; фібриноген — 0,4 г%; рН — 7,4.
10. Поясніть, як зміниться рН крові, якщо собаці ввести внутрішньовенно 1 л 5%-го розчину глюкози.
11. Під час аналізу крові двох дітей віком 1,5 і 8 років виявлено, що в однієї з них вміст білка у плазмі крові становить 74 г/л, а в другої — 60 г/л. Який показник належить старшій дитині?
12. У новонародженої дитини в крові виявлено 50 мг% глюкози. Зробіть висновок і поясніть його.
13. Чи зміниться осмотичний тиск крові, якщо в плазмі крові новонародженого концентрація Na+ дорівнює 170 ммоль/л?
14. Під час перфузії судин препарату задніх лапок жаби розчином Рінгера об’єм лапок через деякий час збільшується. Поясніть, в чому причина.
15. Яка загальна кількість крові у дитини віком 11 міс. 15 днів з масою тіла 12 кг?
16. Людині при вживанні морської води загрожує загибель, тимчасом як деякі птахи (альбатроси) здатні пити морську воду. Чим пояснюється така їх здатність?
17. При операціях на серці використовують апарати штучного кровообігу. Поясніть, яке основне ускладнення може виникнути за умов їх застосування.
18. Під час тривалого голодування у людей з’являються так звані голодні набряки. Поясніть, в чому причина цього.
19. Поясніть, чи можна розглядати роботу буферних систем як прояв фізіологічної регуляції.
20. У молодої здорової жінки під час повторних аналізів крові виявлено 45 % плазми і 55 % формених елементів. Поясніть, у чому причина такого згущення крові, враховуючи, що жінка здорова, але місяць тому перенесла пологи. Дайте необхідні рекомендації.
21. Людина з’їла недоброякісну їжу. Через деякий час у неї виявлено підвищення в’язкості крові. Поясніть цей стан.
22. Розрахуйте кількість крові (у літрах), яку втратила людина в результаті травми, якщо рівень крововтрати у відсотках становить 28,5 %. Маса тіла людини 75 кг.
23. Розрахуйте, чому дорівнює температура замерзання плазми крові, якщо її осмотичний тиск становить 8,4 атм.
24. В’язкість крові дитини дорівнює 14,9 одиниць. Поясніть, в якому віці можуть зустрічатися такі показники в’язкості.
25. Розрахуйте, яким є рівень крововтрати у відсотках, якщо в результаті травми людина втратила 1,6 л крові. Маса тіла людини — 80 кг.
26. Розгляньте електрофореграму крові. Укажіть, чи відповідає вона нормальному вмісту білкових фракцій крові? Електрофореграма: альбуміни — 59,4 %; глобуліни — 35,0 %; a1 — 4,5 %; 
a2 — 6,5 %; b — 10,0 %; a — 16,6 %; фібриноген — 5 г/л.
27. Під час дослідження крові кількість фібриногену становила 5 г/л, загального білка —  85 г/л, мінеральних солей — 1 %. Поясніть, з чим можуть бути пов’язані такі зміни складу крові і чому.
28. Розгляньте нижченаведений аналіз крові і зробіть свій висновок: питома вага — 1,060; загальний білок — 76 г/л; цукор — 8,7 ммоль/л; білірубін — 0,015 ммоль/л; фібриноген — 4 г/л; рН — 7,38.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. Осмотичний тиск прямо пропорційний концентрації розчину, як і точка замерзання. Відомо, що температура 0,56 °С відповідає осмотичному тиску 7,6 атм (0,9 % розчин NaCl). Якщо температура замерзання становить 0,4 °С, то осмотичний тиск такої крові 5,5 атм (0,65 % розчин NaCl).
2. До крововтрати в організмі людини крові було 7 % від 75 кг, тобто 5,25 л. Півтора літри дорівнює 28,6 % від цієї величини, отже, це і є рівень крововтрати.
3. Концентрація барвника в крові зменшилася в 250 разів. Отже, плазми було в 250 разів більше, ніж введено барвника, тобто 1250 мл. Оскільки Ht дорівнює 45 %, то це означає, що 
1250 мл плазми становить 55 % усього ОЦК. Звідси легко визначити, що кількість крові в організмі — 2270 мл.
4. Оскільки кількість крові зменшилася з 5 до 4 л, то кількість плазми дорівнювала 2320 мл (56 %). Загальна кількість білка в цій плазмі до введення поліглюкіну дорівнювала 7,5 %, або 17,4 г. Після додавання кровозамінника Ht показник знизився у 1,4 разу. Отже, на цю ж величину зросла кількість рідкої частини крові. Плазми стало 3240 мл. Якщо в ній розчинено 17,4 г білка, то його концентрація дорівнює 5,35 %, тобто різко знижена.
5. 1) ОЦК зменшиться, причиною чого є переміщення рідини з просвіту судин в інтерстиціальний простір. Це відбувається через різницю онкотичного тиску усередині судини і зовні. 
2) Онкотичний тиск — це параметр гомеостазу, який не був врахований при заміщенні крові іншим розчином. 
3) При зміні ОЦК (у даному випадку — при зменшенні) як компенсаторні механізми виникне  відчуття спраги, збільшиться ЧСС, тонус судин зміниться (підвищення тонусу приведе до зменшення діаметра), станеться перерозподіл кровотоку, вихід крові з депо, посилиться еритропоез (продукція Ер), зміниться робота нирок (зменшиться).
6. 1) Зміняться гомеостатичні показники крові: Росм, рН, в’язкість крові, ОЦК. Це пов’язано зі значною втратою рідини і електролітів при інтенсивному фізичному навантаженні (під час марафонського бігу) при високій температурі довкілля. 
2) Враховуючи складні кліматичні умови (50 °С) та інтенсивне фізичне навантаження (марафонський біг), можна заздалегідь передбачити виникнення вищеперелічених змін в організмі. Рекомендації: постійне (впродовж усього бігу) пиття спортивних напоїв для компенсації втрати рідини й електролітів.
7. Електрофореграма відповідає нормальному вмісту білкових фракцій крові: альбуміни — 60–65 %; глобуліни  — 35–40 %; a1 — 4–5 %; a2 — 7–8 %; b — 9–10 %; g — 14–15 %; фібриноген — 0,5 %.
8. У даному випадку маємо деяке збільшення кількості фібриногену (норма — 0,2–0,4 %) і загального білка (норма — 6–7,5 %) за нормальної концентрації мінеральних солей. Такі зміни можуть бути пов’язані з наявністю запального процесу в організмі.
9. У крові даної людини визначається підвищений вміст цукру (норма — 0,7–1,2 г/л). Решта показників знаходяться в межах норми. Такий аналіз крові може бути після прийому їжі з великою кількістю цукру або при одній з форм діабету.
10. У цьому випадку рН крові не зміниться, оскільки співвідношення кислих і лужних речовин у плазмі залишається тим самим.
11. Старша та дитина, у якої вміст білка 74 г/л. У дітей 3–4 років загальна кількість білків плазми знижена.
12. Вміст глюкози у крові новонародженого відповідає нормі.
13. Нормальна концентрація Na+ у плазмі крові становить 140–150 ммоль/л. Отже, у даному випадку кров гіпертонічна.
14. Збільшення об’єму лапки пов’язане з виникненням набряку, оскільки розчин Рінгера не містить високомолекулярних сполук і вода з судин вільно надходить до тканин, де онкотичний тиск відносно більший.
15. Кількість крові у дитини до кінця 1 року життя становить близько 10 % маси тіла. У даному випадку — близько 1,2 л.
16. У морських птахів є спеціальний орган — сольова залоза, яка виводить надлишок солей.
17. Внутрішні поверхні апарата штучного кровообігу не вдається зробити ідентичними стінкам судин, тому на стінках апарата відбуваються підвищене руйнування Ер та їх гемоліз.
18. Під час голодування в організм надходить мало білкових речовин, зменшується синтез білків крові, знижується її онкотичний тиск, що і призводить до набряків.
19. Ні. У даному випадку ми маємо справу з реакціями, які визначаються лише хімічними закономірностями.
20. Згущення крові пов’язане з втратою значної кількості рідини. Оскільки жінка здорова, йдеться про фізіологічні втрати. Швидше за все, це годуюча мати, яка повинна скоректувати свій питний режим і вживати додатково більше рідини.
21. Отруєння недоброякісною їжею найчастіше може супроводжуватися блюванням і діареєю, які ведуть до втрати великих кількостей рідини. У результаті в’язкість крові підвищується.
22. До крововтрати в організмі людини було 7 % від 75 кг, тобто 5,25 л крові, 28,6 % від цієї величини дорівнює 1,5 л.
23. Осмотичний тиск крові в нормі становить 7,3 атм, що відповідає температурі замерзання  
–0,54 °С. Якщо осмотичний тиск досліджуваної плазми крові дорівнює 8,4 атм, то її температура замерзання складатиме –0,62 °С.
24. В’язкість крові дуже висока у дітей перших 3–5 днів життя.
25. До крововтрати в організмі людини було крові 7 % від 80 кг, тобто 5,60 л; 1,6 л становить 28,5 % від цієї величини — це і є рівень крововтрати.
26. Збільшення концентрації фібриногену і фракції a-глобулінів, ймовірно, пов’язане з наявністю запального процесу. Нормальний вміст білкових фракцій такий: альбуміни — 60–65 %; глобуліни — 35–40 %; a1 — 4–5 %; a2 — 7–8 %; 
b — 9–10 %; g — 14–15 %; фібриноген — 2–4 г/л.
27. Деяке збільшення кількості фібриногену (норма — 1–4 г/л) і загального білка (норма — 60–80 г/л) за нормальної концентрації мінеральних солей, можливо, пов’язане із запальними процесами в організмі.
28. У крові даної людини виявлено підвищений вміст цукру (норма — 3,7–6,5 ммоль/л). Решта показників знаходяться в межах норми. Такий аналіз крові може бути після прийому з їжею великої кількості цукру або при одній із форм діабету.

Тема 15. Дослідження захисних властивостей крові. Функції лейкоцитів. Поняття про імунітет, його види. Види і механізми  гемостазу. Фізіологія тромбоцитів.

Мотиваційна характеристика теми. Знання захисних властивостей крові, функцій Л необхідне для розуміння механізмів імунологічних реакцій в умовах довкілля, що змінюються, забезпечують нормальний рівень метаболічних процесів у тканинах.
Мета заняття. Знати: 
1. Властивості та функції Л.
2. Фізіологічні механізми, які лежать в основі методів дослідження кількості і функцій Л.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Лейкоцити, їх види, будова.
2. Функції різних видів Л.
3. Кількість Л у крові, її зміни за умов різних фізіологічних станів організму.
4. Лейкоцитоз, види. Відмінності фізіологічного лейкоцитозу від патологічного. Лейкопенія.
5. Лейкоцитарна формула, її можливі зміни.
6. Неспецифічний імунітет, його механізми.
9. Роль тимуса, лімфатичних вузлів і селезінки у забезпеченні неспецифічного та специфічного імунітету.
7. Лейкоцити, Поняття про гемостаз.
8. Тромбоцити крові, їх будова, властивості та функції.
9. Згортальна система крові, її склад і функції її коагулянтів.
10. Судинно-тромбоцитарний гемостаз, його фази, механізми і значення.
11. Коагуляційний гемостаз, його фази, механізми розвитку і значення. Сучасне уявлення про основні фактори (коагулянти), які беруть участь у коагуляційному гемостазі.
12. Антикоагулянти первинної антизгортальної системи, їх види, механізми дії, значення.
13. Фібриноліз (вторинна антизгортальна система — система фібринолізу), плазміни та їх значення.
Питання до письмової відповіді:
1. Намалюйте будову різних видів Л.
2. Опишіть структурні та функціональні відмінності різних видів Л.
3. Опишіть, що таке лейкоцитоз і лейкопенія.
4. Опишіть відмінності між фізіологічним і патологічним лейкоцитозом.
5. Опишіть види імунітету і вкажіть роль окремих форм Л у імунітеті.
6. Опишіть механізми специфічного і неспецифічного імунітету.
7. Опишіть вікові зміни імунітету.
8. Роль ендотелію судинної стінки в регуляції гемостазу і фібринолізу.
9. Регуляція згортання крові.
10. Фактори, які впливають на згортання крові, їх значення.
11. Фактори, які уповільнюють згортання або запобігають згортанню крові поза організмом, їх значення.
12. Розвиток системи згортання крові у дітей.
13. Вікові зміни функції гемостазу людей різного віку.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Визначити кількість Л в 1 л крові за допомогою лічильної камери.
2. Підрахувати лейкоцитарну формулу в мазку крові та зробити висновок.
Методика підрахунку лейкоцитів крові 
у лічильній камері Горяєва
Для роботи необхідні: скарифікатори, бавовняні кульки, спирт, ефір, лічильна камера Горяєва, змішувач (меланжер) для підрахунку Л, 
5%-й розчин оцтової кислоти, забарвлений метиленовим синім, мікроскоп.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Лічильну камеру вміщують під мікроскоп і розглядають сітку Горяєва спочатку під малим, а потім під великим збільшенням. Накривають камеру покривним склом, прикладаючи його краї до скла камери до появи райдужних кілець Ньютона. Залишивши камеру під мікроскопом, проколюють палець раніше описаним методом. Першу краплю крові, що виступила, стирають з пальця бавовняним тампоном. У другу краплю занурюють кінчик змішувача, тримаючи його вертикально, і набирають кров до відмітки 1, стежачи, аби в капіляр не потрапили бульбашки повітря. Обтирають кінець капіляра фільтрувальним папером і швидко, поки кров не згорнулася, переносять його в чашку з 5%-м розчином оцтової кислоти, продовжуючи тримати змішувач вертикально. Набирають розчин до мітки 11 (тобто розводять кров у 10 разів), після чого змішувач переводять в горизонтальне положення і кладуть на стіл. Для підрахунку Л беруть заповнений меланжер, затискаючи нижній кінець пальцем, знімають гумову грушу і, затиснувши обидва кінця змішувача середнім і великим пальцями, протягом 1 хв перемішують кров. При цьому Ер руйнуються і в полі зору залишаються лише Л, точніше, їх ядра. Оскільки оцтова кислота забарвлена метиленовим синім, ядра Л стають чіткіше помітними. Випускають зі змішувача на бавовну три краплі, а четверту наносять на середню площадку камери скраю покривного скла. Капілярними силами крапля сама втягується на покривне скло і заповнює камеру. Надлишок розчину крові стікає в жолобок. Якщо на сітку потрапило повітря або на бічних площадках виявився надлишок розчину, камеру слід промити дистильованою водою, висушити і заповнити знову. Заповнену камеру ставлять під мікроскоп і, якщо формені елементи розташовані рівномірно (що є показником доброго перемішування крові), розпочинають підрахунок. Підраховують кількість Л у 25 великих квадратах (розділених на 400 маленьких). Підрахунок ведуть у межах маленького квадрата рядами (від верхнього до нижнього). Щоб уникнути подвійного підрахунку клітин, які лежать на межі між малими квадратами, застосовують правило Єгорова: «до даного квадрата належать Л, які лежать як усередині квадрата, так і на його лівій і верхній межах; Л на правій і нижній межах до даного квадрата не належать». Підрахувавши суму Л у 25 великих квадратах (що становить 400 маленьких), знаходять середнє арифметичне число Л в одному маленькому квадраті. Знаючи, що об’єм простору камери над одним маленьким квадратом дорівнює 1/4000 мм3, множать знайдене число на 4000. Отримують кількість Л в 1 мм3 розведеної крові. Помноживши на величину розведення (10), дістають кількість Л в 1 мм3 суцільної крові. Таким чином, формула для обчислення кількості Л є такою: 
Х = (Л·4000·10) : 400, 
де Х — шукане число Л в 1 мм3 крові; Л — кількість лейкоцитів в 400 маленьких квадратах; 400 — кількість маленьких квадратів, в яких зроблено підрахунок; 10 — розведення крові.
Потім отримане число Л записуютьу перерахунку на 1 л крові, тобто кількість тисяч Л, знайдених в 1 мм3, множать на 109.
Оформлення результатів та їх оцінка. Записати, скільки Л міститься в 1 л досліджуваної крові. Порівняти отримані результати з нормою. У дорослих цей показник дорівнює 6–8 тис. 
в 1 мм3, або (6,0–9,0)·109.
Методика підрахунку лейкоцитарної 
формули в мазку крові
Для роботи необхідні: приготовлений раніше мазок крові, забарвлений за Романовським — Гімзою, мікроскоп, імерсійне масло.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Мазок крові, забарвлений за Романовським — Гімзою, вміщують під мікроскоп з імерсійним об’єктивом і підраховують різні форми Л. При цьому гранулоцити і моноцити розташовуються на початку і в кінці мазка, а посередині, як правило, містяться лімфоцити. Найбільш рівномірно Л різних форм розташовуються в кутах мазка. Підрахунок Л роблять за допомогою зигзагоподібного переміщення скла, аби двічі не рахувати одні і ті ж клітини. У кожній з 4 частин мазка необхідно підрахувати не менше 25 Л. Усього їх в мазку налічується 100, що і приймається за 100 % (табл. 7.2).
Оформлення результатів та їх оцінка. Результати роботи оформити у вигляді табл. 7.2.
Співвідношення різних форм лейкоцитів у нормі подано в табл. 7.3.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Лейкоцити, до яких має спорідненість вірус ВІЛ-інфекції, — це:
A. Т-супресори
B. Т-хелпери
C. Т-клітини імунної пам’яті
D. Т-клітини ампліфаєри
E. Т-клітини-кілери
2. У людини після операції через 5 днів нагниває післяопераційна рана. Які, в основному, лейкоцити знаходяться в рані, якщо в ній кисле середовище?
А. Еозинофіли
В. Лімфоцити
С. Нейтрофіли
D. Моноцити
Е. Базофіли
3. У людини після тривалого прийому антибіотиків виникла алергія у вигляді сильного почервоніння шкіри, розширення судин і збільшення припливу крові. Які форми Л найбільше беруть участь у розвитку алергії?
А. Еозинофіли
В. Лімфоцити
С. Базофіли
D. Моноцити
Е. Нейтрофіли
4. У людини 20 років підвищена температура тіла до 38,5 °С, виявлений лейкоцитоз. Який різновид Л виділяє біологічно активну речовину, циркуляція якої в крові супроводжується підвищенням температури?
А. Лімфоцити
В. Базофіли
С. Еозинофіли
D. Нейтрофіли
Е. Моноцити
5. Показники лейкоцитарної формули (%) у дорослої людини при загальній кількості лейкоцитів 7,0·109 відповідають нормі, за винятком:
A. Базофіли — 0
B. Еозинофіли — 18
C. Нейтрофіли — 55 (паличкоядерні — 4, сегментоядерні — 51)
D. Лімфоцити — 22
E. Моноцити — 5
6. Основна роль лейкоцитів:
A. Транспорт вуглекислого газу
B. Транспорт кисню
C. Захисна
D. Забезпечення гемостазу
E. Забезпечення фібринолізу
7. Види фізіологічного лейкоцитозу, за винятком:
A. Травного
B. Міогенного
C. Емоційного
D. Індукованого больовою дією
E. Індукованого запальним процесом
8. Глистяна інвазія супроводжується:
A. Нейтрофільним лейкоцитозом
B. Базофілією
C. Еозинофілією
D. Моноцитозом
Е. Лімфоцитозом
9. У дитини на місці пошкодження пальця через кілька діб з’явилася припухлість із гнійним вмістом. Які елементи неспецифічного захисту системи крові першими включаються в процеси знешкодження цього вмісту?
А. Моноцити
В. Еритроцити
С. Базофіли
D. Нейтрофіли
Е. Еозинофіли

10. «Діапедез» — це термін, що стосується:
А. Міграції нейтрофілів із кров’яного русла
В. Специфічного дослідження крові
С. Гальмування продукції антитіл
D. Схильності до алергічних реакцій
Е. Згортання крові
Відповіді
1.B, 2.C, 3.C, 4.E, 5.B, 6.C, 7.E, 8.C, 9.A, 10.A.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. До Т-лімфоцитів належать:
А. Базофіли
В. Тучні клітини
С. Цитотоксичні лімфоцити
D. Макрофаги
Е. Лімфоцити
2. У нейтрофілах синтезується низка речовин. Які з них впливають на вірус?
А. Гідролаза
В. Мієлопероксидаза
С. Інтерферон
D. Фагоцитин
Е. Лізоцим

3. У мазку крові кількість юних форм нейтрофілів становить 20 %, кількість сегментоядерних нейтрофілів — 50 %. Як називається така зміна лейкоцитарної формули?
А. Лейкемоїдна реакція
В. Регенеративне зрушення
С. Агранулоцитоз
D. Дегенеративне зрушення
Е. Лейкемічний провал

4. У мазку крові обстежуваного не виявлено юних форм нейтрофілів, кількість сегментоядерних нейтрофілів — 75 %. Як називається така зміна лейкоцитарної формули?
А. Агранулоцитоз
В. Лейкемоїдна реакція
С. Лейкемічний провал
D. Дегенеративне зрушення
Е. Регенеративне зрушення
5. Яка кількість лейкоцитів у крові дорослої людини?
А. (4,5–5,5)·1012 /л
В. (250–400)·109 /л
С. (4–9)·109 /л
D. 5–8 % загального об’єму крові
Е. 45 % маси крові
6. У нормі в крові людини:
А. Еозинофіли — найчисленніший тип серед Л
В. Лімфоцитів менше, ніж нейтрофільних Л
С. Найменша кількість заліза в Hb
D. Лейкоцитів більше, ніж Ер
Е. Тромбоцитів більше, ніж Ер
7. У нормі у крові людини:
А. Нейтрофіли — найчисленніший тип серед Л
В. Лімфоцитів більше, ніж нейтрофільних Л
С. Найменша кількість заліза в Hb
D. Лейкоцитів більше, ніж Ер
Е. Тромбоцитів більше, ніж Ер

8. У якому віці у людини спостерігається перше перехрещення показників лейкоцитарної формули і на якому процентному рівні?
А. У дорослого 40–60 % нейтрофілів і 20–40 % лімфоцитів
В. У 5–6 років 50–60 % нейтрофілів і лімфоцитів
С. У новонародженого 70 % нейтрофілів і 
25 % лімфоцитів
D. У 5–6 днів 40–45 % нейтрофілів і лімфоцитів
Е. У дорослого 40–60 % нейтрофілів і 10 % моноцитів

9. У якому віці у людини спостерігається друге перехрещення показників лейкоцитарної формули і на якому процентному рівні?
А. У дорослого 40–60 % нейтрофілів і 20–40 % лімфоцитів
В. У 5–6 років 50–60 % нейтрофілів і лімфоцитів
С. У новонародженого 70 % нейтрофілів і 
25 % лімфоцитів
D. У 5–6 днів 40–45 % нейтрофілів і лімфоцитів
Е. У дорослого 40–60 % нейтрофілів і 10 % моноцитів

10. Яка кількість лейкоцитів у крові новонародженого?
А. (4,5–5,5)·1012 /л
В. (250–400)·109 /л
С. (4–9)·109 /л
D. (10–30)·1012 /л
Е. 45 % маси крові
Відповіді
1.С, 2.C, 3.В, 4.D, 5.C, 6.B, 7.A, 8.D, 9.B, 10.D.
Ситуаційні завдання
1. Обстежуваний Т. (45 років), за професією рентгенотехнік, надійшов до клініки з підозрою на хронічну променеву хворобу. За аналізами крові: Нb — 117 г/л; Ер — 32·1012 /л; КП — 1,0; 
Л — 2500 /л; базофіли — 0; еозинофіли — 1 %; 
Тр — 75·103 /л, ШОЕ = 16 мм/год. Поясніть: 
1) Чим відрізняються показники крові даного пацієнта від показників норми? 
2) Чи може дана картина крові бути наслідком дії на організм іонізуючого випромінення?
2. У жінки (36 років) з’явилися скарги на гострі болі в животі, які мають постійний характер, посилюються під час руху і ходьби. При пальпації відмічається локальна болісність у правій клубовій ділянці. Відмічено підвищення температури тіла до 38,1 °С. В аналізах крові: Нb — 110 г/л; Л — 14·109 /л; ШОЕ — 14 мм/год. Поясніть: 
1) Які зміни з боку крові наявні у пацієнтки? 
2) Що таке зрушення лейкоцитарної формули вліво? 
3) Що таке ШОЕ, які фактори впливають на його величину?
3. Пацієнт В. (54 роки) скаржиться на напади задухи, що почастішали, виникають раптово і не пов’язані з певним часом доби. Під час нападу утруднений видих, обстежуваний для полегшення видиху набуває вимушеного положення: шукає опору для рук. За даними аналізу крові: Нb — 130 г/л; Ер — 4,2·1012 /л; КП — 0,9; Л — 5·10 9 /л; базофіли — 5 %; еозинофіли — 18 %; лімфоцити — 21 %; моноцити — 7 %. Поясніть: 
1) Які зміни з боку крові наявні у пацієнта? 
2) Про що вони можуть свідчити?
4. У стаціонар «швидкої допомоги» доставлений чоловік 43 років зі скаргами на стисний біль за грудниною, відчуття серцебиття. Відмічаються задишка, генералізована слабкість, відчуття тривоги і страху. Біль не знімається нітрогліцерином. Під час огляду стан людини тяжкий: шкірні покриви бліді, пульс слабкого наповнення, АТ = 90/50 мм рт. ст., ЧД — 25 /хв. Аналіз крові на час надходження: Нb — 121 г/л; Ер — 4,7·1012 /л; КП — 0,7; лейкоцити — 18·109 /л; ШОЕ = 11 мм/год. Аналіз крові через 4 дні: лейкоцити 15·109 /л; ШОЕ = 25 мм/год. Поясніть: 
1) Які зміни з боку крові наявні у хворого? 
2) Яка причина зміни ШОЕ протягом 4 днів? 
3) Які фактори впливають на величину ШОЕ?
5. Підрахуйте лейкоцитарну формулу, якщо загальна кількість лейкоцитів в 1 мм3 дорівнює 8000, у тому числі: еозинофілів 100, базофілів 20, нейтрофілів 6000, лімфоцитів 1500, моноцитів 380. Оцініть результати даного аналізу крові.
6. Розрахуйте лейкоцитарний профіль (за Мошковським), якщо загальна кількість лейкоцитів дорівнює 6·109 /л, а лейкоцитарна формула така: еозинофілів — 3 %; базофілів — 0,5 %; нейтрофілів — 71 %; моноцитів — 4,5 %; лімфоцитів — 21 %.
7. У 25 великих квадратах камери Горяєва виявилося 100 лейкоцитів. Розрахуйте кількість лейкоцитів у 1 л крові, якщо її набирали в меланжер до мітки 0,5.
8. Поясніть, які зміни у складі крові можуть спостерігатися під час запальних процесів і чому.
9. У новонародженої дитини в 1 л крові виявлено 20 млн лейкоцитів. Поясніть, чи здорова вона.
10. У лейкоцитарній формулі дитини настало перше лейкоцитарне перехрещення. Поясніть, яким має бути вміст нейтрофілів у дитини. Якого віку дитина?
11. У шестирічної дитини в лейкоцитарній формулі вміст лімфоцитів і нейтрофілів однаковий —40 %. Поясніть, норма це чи патологія.
12. Дитині 1 рік. У лейкоцитарній формулі знайдено 60 % лімфоцитів. Поясніть, чи не свідчить це про наявність захворювання.
13. У лейкоцитарній формулі дитини виражене зрушення вліво, у бік молодих форм нейтрофілів. Чи обов’язково це пов’язано з наявністю запального процесу в організмі дитини?
14. Проаналізуйте і дайте висновок за загальним аналізом крові: Ер — 4,5·1012  /л; ретикулоцити — 0 %; Hb — 150 г/л; КП — 1,0; Ht — 
45 %; ШОЕ — 3 мм/год; Тр — 250·109 /л; Л — 6,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 2 %; базофілів — 1,0 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 3 %; сегментоядерних нейтрофілів — 50 %; лімфоцитів — 35 %; моноцитів — 9 %.
15. Проаналізуйте і зробіть висновок за загальним аналізом крові: Ер — 6,0·1012  /л; ретикулоцити — 1,0 %; Hb — 190 г/л; КП — 1,3; Ht — 60 %; ШОЕ — 1 мм/год; Тр — 450·109 /л; Л — 6,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 5 %; базофілів — 1 %; юних нейтрофілів — 10 %; паличкоядерних нейтрофілів — 10 %; сегментоядерних нейтрофілів — 35 %; лімфоцитів — 30 %;  моноцитів — 9 %.
16. Проаналізуйте і зробіть висновок за загальним аналізом крові: Ер — 3,5·1012 /л; ретикулоцити — 0 %; Hb — 110 г/л; КП — 0,7; Ht — 
45 %; ШОЕ — 18 мм/год; Тр — 350·109 /л; Л — 3,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 1 %; базофілів — 0 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 78,0 %; сегментоядерних нейтрофілів — 35 %; лімфоцитів — 20 %; моноцитів — 1 %.
17. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: лейкопенія, 
зрушення лейкоцитарної формули вліво, базофілізм.
18. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: лейкоцитоз, абсолютний нейтрофільоз.
19. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: зрушення лейкоцитарної формули вправо, лімфоцитоз.
20. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: відносний моноцитоз, еритропенія, гіперхромія.
21. Наведіть приклад аналізу крові зі зрушенням лейкоцитарної формули вліво за наявності лейкоцитозу.
22. Розрахуйте абсолютну кількість сегментоядерних нейтрофілів у 1 л крові, якщо загальна кількість Л 9·109, а з лейкоцитарної формули відомо, що сегментоядерні нейтрофіли становлять 
68 %.
23. Чи можна розрахувати процентний вміст лімфоцитів, якщо відома загальна кількість Л і абсолютна кількість лімфоцитів у 1 л крові? Наведіть приклад розрахунків.
24. Поясніть, чи є високий відсоток окремих форм Л обов’язковою ознакою збільшення їх кількості.
25. Поясніть, які показники Л потрібні, аби з’ясувати, чи є зміни якої-небудь окремої форми Л абсолютними або відносними.
26. Поясніть, чи є лімфоцитоз абсолютним або відносним при загальній кількості Л 3,0·109 /л і процентному співвідношенні лімфоцитів, що дорівнює 60 %.
27. Чи є моноцитоз абсолютним, якщо в 1 л крові 5,0·109 лейкоцитів, а лейкоцитарна формула у відсотках має вигляд: еозинофілів — 1 %; базофілів — 0 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 5 %; сегментоядерних нейтрофілів — 63 %; лімфоцитів — 15 %; моноцитів — 15 %.
28. Розрахуйте лейкоцитарний профіль. Загальна кількість лейкоцитів 6,0·109/л, лейкоцитарна формула: еозинофілів — 2 %; базофілів — 0 %; юних нейтрофілів — 2 %; паличкоядерних нейтрофілів — 3 %; сегментоядерних нейтрофілів — 65 %; лімфоцитів — 25 %; моноцитів — 4 %.
29. Поясніть, чи є базофілізм абсолютним, якщо його вміст становить 22 %, а кількість лейкоцитів — 4,5·109 /л.
30. Розрахуйте лейкоцитарний профіль за результатами такого аналізу крові: Л — 3,0·109 /л; лейкоцитарна формула: еозинофілів — 1 %; базофілів — 3 %; юних нейтрофілів — 1 %; паличкоядерних нейтрофілів — 5 %; сегментоядерних нейтрофілів — 73 %; лімфоцитів — 10 %; моноцитів — 7 %.
31. Зробіть висновок про стан лейкоцитарного ростка крові, якщо загальна кількість Л 1,2·109 /л, лейкоцитарна формула: еозинофілів — 0 %; базофілів — 1 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 0 %; сегментоядерних нейтрофілів — 52 %; лімфоцитів — 45 %; моноцитів — 2 %.
32. Зробіть висновок про стан лейкоцитарного ростка крові, якщо загальна кількість лейкоцитів 4,0·109 /л, лейкоцитарна формула: еозинофілів — 8 %; базофілів — 1 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 8 %; сегментоядерних нейтрофілів — 56 %; лімфоцитів — 20 %; моноцитів — 5 %.
33. Зробіть висновок про стан лейкоцитарного ростка крові, якщо загальна кількість лейкоцитів 3,5·109 /л, лейкоцитарна формула: еозинофілів — 0 %; базофілів — 8 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 0 %; сегментоядерних нейтрофілів — 70 %; лімфоцитів — 20 %; моноцитів — 2 %.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) Показники крові даного пацієнта від показників норми відрізняються за зниженням кількості Л (лейкопенія) і Тр (тромбопенія), показник ШОЕ вищий за норму (прискорене ШОЕ). 
2) Враховуючи той факт, що професія пацієнта пов’язана з іонізуючим випромінюванням, дана картина крові може бути наслідком дії на організм шкідливого фактора (іонізуючого випромінювання). За цих умов можливе пригнічення продукції Л і Тр, що призведе до порушення захисної функції крові: імунної та згортальної.
2. 1) З боку крові у пацієнтки є такі зміни: підвищення кількості Л (лейкоцитоз), прискорене ШОЕ, зміни в лейкоцитарній формулі. Дані зміни на тлі наявних скарг можуть свідчити про запальний процес. 
2) Зрушення лейкоцитарної формули вліво означає збільшення відсотка незрілих нейтрофілів і вказує на початковий етап захворювання або на знижену реактивність організму. 
3) ШОЕ — швидкість осідання Ер, вимірюється в мм/год, для визначення ШОЕ використовується прилад Панченкова. На зміну ШОЕ можуть впливати такі фактори: зміна співвідношення фракцій білків плазми, в’язкості крові, кількості Ер, а також температура, ОЦК, рН крові.
3. 1) З боку крові у пацієнта є такі зміни: підвищення відсотка базофілів і еозинофілів. 
2) Збільшення кількості базофілів і особливо еозинофілів свідчить про можливу паразитарну інфекцію або алергічне захворювання. В даному випадку зміни в крові та наявні скарги характерні для бронхіальної астми.
4. 1) З боку крові у людини є такі зміни: на час надходження до клініки — підвищення кількості Л (лейкоцитоз); через 4 дні — лейкоцитоз і прискорене ШОЕ. 
2) Зміна ШОЕ протягом 4 днів викликана тим, що за цей час у крові змінилося співвідношення білкових фракцій плазми у бік збільшення високомолекулярних білків, що спричинило збільшення (прискорення) ШОЕ. 
3) На величину ШОЕ впливають: кількісне співвідношення білків плазми крові, рівень Ер, в’язкість крові, рН, температура та ін.
5. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 1,25 %; базофілів — 0,25 %; нейтрофілів — 75 %; лімфоцитів — 18,7 %; моноцитів — 4,8 %. Відмічаються відносний і абсолютний нейтрофільоз, лімфопенія.
6. Лейкоцитарний профіль за Мошковським — це абсолютна кількість лейкоцитів різних форм у крові. У даному випадку в 1 мм3 крові міститься 18 еозинофілів, 3 базофіли, 4260 нейтрофілів, 1260 лімфоцитів і 270 моноцитів. Даний аналіз відповідає нормі дорослої людини.
7. Об’єм одного маленького квадрата — 
1/4000 мм3. У 25 великих квадратах їх міститься 400. Кров для підрахунку лейкоцитів розводилася в 20 разів. Отже, у даному випадку в 1 мм3 крові міститься (100·4000·20) : 400 = 20 000 лейкоцитів. Це виражений лейкоцитоз.
8. За умов запальних процесів у периферичній крові збільшується кількість глобулінів, фібриногену, лейкоцитів, оскільки вони беруть участь у захисних реакціях організму під час потрапляння в нього чужорідних мікроорганізмів.
9. Дитина здорова.
10. Перше перехрещення кривої вмісту лімфоцитів і нейтрофілів у периферичній крові (збільшення відсотка вмісту лімфоцитів і зниження відсотка нейтрофілів) настає на першому тижні життя. У цьому віці кількість нейтрофілів і лімфоцитів однакова і дорівнює близько 43 %.
11. Норма, оскільки між 5 і 7 роками життя у дитини здійснюється так зване друге лейкоцитарне перехрещення — кількість лімфоцитів і нейтрофілів зрівнюється. Потім кількість лімфоцитів падає до 25–30 %, а вміст нейтрофілів зростає до 60–70 %.
12. Ні, оскільки для дитини одного року такий вміст лімфоцитів в крові є нормою.
13. Ні, оскільки зрушення вліво лейкоцитарної формули у здорових дітей пов’язане з більшою, ніж у дорослих, швидкістю продукції клітин білого ряду в кістковому мозку.
14. Показники аналізу крові в межах фізіологічної норми.
15. Показники аналізу крові свідчать про еритроцитоз, гіперхромію (гіпергемоглобінемію), ШОЕ в межах норми, зниження осмотичної резистентності еритроцитів (ОРЕ), ретикулоцитоз, лейкоцитоз зі зміщенням формули вліво, тромбоцитоз.
16. Еритропенія, гіпохромія, збільшення ШОЕ, лейкопенія зі зміщенням лейкоцитарної формули вправо.
17. Ер 4,5·1012 /л; ретикулоцити — 0,1 %; Hb — 190 г/л; КП — 0,9; Ht — 43 %; ШОЕ — 10 мм/год;  Тр — 245·109 /л, лейкоцити — 2,5·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 4 %; базофілів — 1,2 %; юних нейтрофілів — 9 %; паличкоядерних нейтрофілів — 10 %; сегментоядерних нейтрофілів — 32 %; лімфоцитів — 32 %; моноцитів — 8 %.
18. Ер 4,0·1012 /л; ретикулоцити — 0,5 %; Hb — 130 г/л; КП — 0,95; Ht — 42 %; ШОЕ — 12 мм/год; Тр — 300·109 /л; Л — 10,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 3 %; базофілів — 0,5 %; юних нейтрофілів — 1 %; паличкоядерних нейтрофілів — 7 %; сегментоядерних нейтрофілів — 73 %; лімфоцитів — 30 %; моноцитів — 7 %.
19. Ер — 4,8·1012 /л; ретикулоцити — 0 %; Hb — 135 г/л; КП — 1,0; Ht — 44 %; ШОЕ — 
7 мм/год; Тр — 310·109 /л; Л — 6,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 2 %; базофілів — 0 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 6 %; сегментоядерних нейтрофілів — 80 %; лімфоцитів — 45 %; моноцитів — 5 %.
20. Ер 3,3·1012 /л; ретикулоцити — 0 %;, Hb — 152 г/л; КП — 1,3; Ht — 45 %; ШОЕ — 9 мм/год, Тр — 380·109 /л; Л — 6,5·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 3 %; базофілів — 0,1 %; юних нейтрофілів — 0 %; паличкоядерних нейтрофілів — 4 %; сегментоядерних нейтрофілів — 59 %; лімфоцитів — 27 %; моноцитів — 12 %.
21. Ер — 4,35·1012 /л; ретикулоцити — 0,3 %; Hb — 130 г/л; КП — 0,9; Ht — 44 %; ШОЕ — 
3 мм/год; Тр — 400·109 /л; Л — 11,0·109 /л. Лейкоцитарна формула даної крові: еозинофілів — 2 %; базофілів — 0,2 %; юних нейтрофілів — 9 %; паличкоядерних нейтрофілів — 10 %; сегментоядерних нейтрофілів — 37 %; лімфоцитів — 29 %; 
моноцитів — 5 %.
22. Сегментоядерних нейтрофілів у 1 л крові 6,12·109 /л.
23. Вміст лейкоцитів 7·109 відповідає 100 %, вміст лімфоцитів 1,5·109 /л відповідає 21 %.
24. Ні.
25. Загальна кількість лейкоцитів у 1 л крові (для відносних змін) і відносний вміст у відсотках (для абсолютних відхилень).
26. Лише відносний лейкоцитоз, оскільки 1,8·109 /л — вище за норму, яка становить (0,09–0,6)·109 /л.
27. Так, абсолютний моноцитоз, оскільки 0,75·109/л — вище за норму — (0,09–0,6)·109 /л.
28. Лейкоцитарний профіль: еозинофілів — 0,12·109; базофілів — 0; юних нейтрофілів — 0,06·109; паличкоядерних нейтрофілів — 0,18·109 /л; сегментоядерних нейтрофілів — 3,9·109 /л; лімфоцитів — 0,24·109 /л; моноцитів — 1,5·109 /л. Усі показники відповідають нормі.
29. Так, абсолютний, оскільки абсолютний вміст базофілів — 0,99·109 /л — вищий за норму  (0–0,065)·109 /л.
30. Лейкоцитарний профіль: еозинофілів — 0,09·109 /л; базофілів — 0,03·109 /л; юних нейтрофілів — 0,03·109 /л; паличкоядерних нейтрофілів — 0,15·109 /л; сегментоядерних нейтрофілів — 2,19·109 /л; лімфоцитів — 0,3·109 /л; моноцитів — 0,21·109 /л. Спостерігається відносна і абсолютна лімфопенія.
31. Лейкоцитарний профіль: еозинофілів — 0,012·109 /л; базофілів — 0; юних нейтрофілів — 0; паличкоядерних нейтрофілів — 0; сегментоядерних нейтрофілів — 0,62·109 /л; лімфоцитів —0,54·109 /л; моноцитів — 0,24·109 /л. Спостерігаються абсолютна і відносна моноцитопенія, відносна еозинопенія та лімфопенія.
32. Лейкоцитарний профіль: еозинофілів — 0,04·109 /л; базофілів — 0,32·109 /л; юних нейтрофілів — 0,08·109 /л; паличкоядерних нейтрофілів — 0,32·109 /л; сегментоядерних нейтрофілів — 2,24·109 /л; лімфоцитів — 0,8·109 /л; моноцитів — 0,02·109 /л. Спостерігаються абсолютна і відносна базофілія, абсолютна лімфопенія і зрушення формули вліво.
33. Лейкоцитарний профіль: еозинофілів — 0,31·109 /л; базофілів — 0; юних нейтрофілів — 0; паличкоядерних нейтрофілів — 0; сегментоядерних нейтрофілів — 2,45·109 /л; лімфоцитів — 0,7·109 /л; моноцитів — 0,07·109 /л. Спостерігаються абсолютна і відносна еозинофілія, абсолютна лімфопенія.
 Практичні навички з фізіології системи крові
Мотиваційна характеристика теми. Закріплення практичних навичок методів дослідження функціональних станів системи крові, які використовуються з метою діагностики та лікування в клініці, —  необхідна умова для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Властивості та функції формених елементів і плазми крові. 
2. Методики дослідження функціональних станів крові та їх клінічне застосування.
Перелік практичних навичок з фізіології системи крові:
1. Правила взяття крові у людини і приготування мазка крові.
2. Визначення об’ємного співвідношення плазми і формених елементів, його оцінка.
3. Визначення кількості еритроцитів у крові за допомогою лічильної камери Горяєва.
4. Визначення кількості гемоглобіну в крові за методом Салі.
5. Підрахунок кольорового показника крові та його оцінка.
6. Аналіз і оцінка гемограм людини.
7. Визначення кількості лейкоцитів у крові за допомогою лічильної камери Горяєва.
8. Визначення лейкоцитарної формули у мазку крові та її оцінка.
9. Аналіз і оцінка тромбоеластограми.
10. Аналіз і оцінка коагулограми.
11. Визначення часу згортання крові та його оцінка.
12. Визначення тривалості кровотечі за Дюком.
13. Визначення групи крові за системою АВ0 за допомогою стандартних сироваток.
14. Визначення групи крові за системою АВ0 за допомогою цоліклонів.
15. Визначення груп крові за системою Rh 0 (D) за допомогою анти-D-моноклональних антитіл.
16. Експрес-методика визначення груп крові за системою AB0 + D за допомогою моноклональних антитіл.
17. Заходи, що проводяться перед переливанням крові.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Яка з нижчеперерахованих функцій не є головною для плазми крові?
А. Транспорт гормонів
В. Підтримка розмірів еритроцитів
С. Транспорт хіломікронів
D. Транспорт антитіл
Е. Транспорт кисню

2. У нормі в крові людини:
А. Еозинофіли є найпоширенішим типом лейкоцитів
В. Лімфоцитів більше, ніж нейтрофільних лейкоцитів
С. Максимальна концентрація заліза в Hb
D. Лейкоцитів більше, ніж еритроцитів
E. Тромбоцитів більше, ніж еритроцитів

3. Утворення нейтрофільних лейкоцитів і збільшення їх кількості відбувається під впливом:
А. Інтерлейкіну-2
В. Колонієстимулювального фактора гранулоцитів (КСФ-г)
С. Еритропоетину
D. Інтерлейкіну-4
E. Інтерлейкіну-5

4. Нейтрофільні лейкоцити не містять:
А. Актину
В. Вільних радикалів
С. Катепсинів
D. Мієлопероксидази
Е. Y-хромосоми

5. Який з перелічених білків плазми не синтезується в печінці?
А. Ангіотензин
В. ІФР-I
C. Ангіотензин-II-перетворювальний фермент
D. a2-макроглобулін
Е. Фібриноген

6. Основна функція Ig A:
А. Фіксація комплементу
В. Секреторний імунітет
С. Вивільнення гістаміну з базофільних лейкоцитів
D. Розпізнавання антигену b-клітинами
E. Жодна з перерахованих

7. Основна функція Ig D:
А. Фіксація комплементу
В. Секреторний імунітет
С. Вивільнення гістаміну з базофільних лейкоцитів
D. Розпізнавання антигену b-клітинами
E. Жодна з перерахованих

8. Основна функція Ig E:
А. Фіксація комплементу
В. Секреторний імунітет
С. Вивільнення гістаміну з базофільних лейкоцитів
D. Розпізнавання антигену b-клітинами
E. Жодна з перерахованих

9. Основна функція Ig G:
А. Фіксація комплементу
В. Секреторний імунітет
С. Вивільнення гістаміну з базофільних лейкоцитів
D. Розпізнавання антигену b-клітинами
E. Жодна з перерахованих

10. Основна функція Ig M:
А. Фіксація комплементу
В. Секреторний імунітет
С. Вивільнення гістаміну з базофільних лейкоцитів
D. Розпізнавання антигену b-клітинами
E. Жодна з перерахованих

Відповіді
1.E, 2.C, 3.B, 4.E, 5.C, 6.B, 7.D, 8.C, 9.A, 10.A.
Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Що з нижчепереліченого більшою мірою визначає рівень загальної осмолярності крові?
А. Рівень альбуміну в крові
В. Концентраія натрію хлориду в крові
С. Рівень глобулінів у крові
D. Рівень фібриногену
E. Нічого з перерахованого

2. У молекулі імуноглобуліну кількість легких ланцюжків порівняно з важкими:
А. Більша
В. Менша
С. Така сама
D. Відсутні взагалі
E. Присутні лише важкі

3. Де в нормі максимальна концентрація CD4+ глікопротеїнових рецепторів?
А. На мембрані Т-хелперів
В. На мембрані Т-супресорів
С. На мембрані Т-кілерів
D. На мембрані цитотоксичних клітин
E. На мембрані b-клітин

4. Гематокрит 41 % означає, що в одиниці об’єму крові:
А. 41 % гемоглобіну знаходиться в плазмі
В. 41 % від загального об’єму крові становить плазма
С. 41 % від загального об’єму крові становлять формені елементи
D. 41 % гемоглобіну знаходиться в еритроцитах
E. 41 % елементів крові становлять еритроцити

5. У якому з наведених випадків структура гемоглобіну, що утворюється, залишається нормальною, але його кількість зменшується?
А. Хронічна крововтрата
В. Серпоподібноклітинна анемія
С. Гемолітична анемія
D. Таласемія
E. Трансфузійні ускладнення

6. До факторів, що не впливають на еритропоез, належать:
А. Еритропоетин
В. Вітаміни групи В і фактор Кастла
С. Двовалентне залізо
D. Підвищення рівня фібриногену
Е. Жоден із вищеперелічених

7. На еритропоез впливають:
А. Еритропоетин
В. Гіпоксія
С. Фактор Кастла
D. Двовалентне залізо
Е. Все вищеперелічене
8. Утворенню тромбоцитарної пробки передує:
А. Ушкодження ендотелію
В. Активація фактора Віллебранда
С. Вазоконстрикція
D. Зміна форми тромбоцитів
Е. Усе вищеперелічене

9. ШОЕ залежить від:
А. Віку
В. Статі
С. Зміни білкових фракцій плазми
D. Функціонального стану організму
Е. Усього вищепереліченого

10. До факторів згортальної системи належить усе, окрім:
А. Іонів кальцію
В. Плазмових факторів
С. Тканинних факторів
D. Антитромбіну III
Е. Жодного з вищеперелічених
Відповіді
1.В, 2.С, 3.A, 4.С, 5.D, 6.D, 7.E, 8.E, 9.E, 10.D.

Ситуаційні завдання
1. Як зміниться рН крові, якщо собаці ввести 300 мл 0,5 ммоль розчину глюкози?
2. У практично здорової жінки аналіз крові: ШОЕ 46 мм/год, фібриноген 6 г/л. Поясніть можливу причину таких показників крові.
3. Розгляньте електрофореграму крові. Укажіть, чи відповідає вона нормальному вмісту білкових фракцій крові? Електрофореграма: альбуміни — 64,5 %; глобуліни — 35,0 %; a1 — 4,8 %; a2 — 7,5 %; b — 9,0 %; g — 14,6 %.
4. Поясніть, який із наведених нижче розчинів може бути використаний для внутрішньовенного введення людині як кровозамінник і чому. Склад розчину А: NaCl — 0,78 %; KCl — 0,03 %; CaCl2 — 0,01 %; NaHCO3 — 0,15 %; NaH2CO3 — 0,08 %; MgCl2 — 0,005 %; глюкоза — 0,1 %. Склад розчину В: NaCl — 0,68 %; KCl — 0,03 %; CaCl2 — 0,01 %; NaHCO3 — 0,2 %; NaH2CO3 — 0,008 %; MgCl2 — 0,001 %; глюкоза — 0,1 %.
5. Поясніть, як зміниться (збільшиться або зменшиться) осмотичний тиск плазми крові, якщо концентрація іонів Na+ у плазмі становить 170 ммоль/л.
6. Розрахуйте, як зміниться осмотична і кислотна стійкість еритроцитів, якщо кількість ретикулоцитів у крові зросте удвічі.
7. Поясніть, чому під час тривалого вживання морської води людині загрожує загибель.
8. У шестимісячної дитини з двостороннім запаленням легенів виявлено декомпенсований ацидоз. Поясніть, що необхідно зробити, аби відновити рН.
9. Розгляньте представлений аналіз крові і дайте свій висновок: питома вага — 1,050; загальний білок — 77 г/л; цукор — 9,8 мМоль/л; білірубін — 15 мкМоль/л; фібриноген — 3,9 г/л; рН — 7,4.
10. Кроликові щодня робили кровопускання по 10 мл. Через 2 тиж. концентрація Ер і Hb в крові кролика зросли. Поясніть причину.
11. У обстежуваного КП дорівнює 0,6. Поясніть, чи є це ознакою зниження в крові кількості Hb.
12. Підрахуйте об’єм одного Ер в новонародженого, якщо маса тіла дитини 3,6 кг, Ht — 
70 %, а кількість Ер — 4,5·1012 /л.
13. Під час дослідження крові дитини виявлено: еритроцити — 6·1012 /л; Нb — 160 г/л; гематокрит — 65 %; лейкоцити — 18·109 /л; загальний білок — 5,6 %. Ваше припущення про вік дитини, якщо відомо, що вона здорова.
14. У здорової дитини взято кров на аналіз. Під час підрахунку виявилося, що в 10 маленьких квадратиках камери Горяєва знаходиться 75 Ер. Розрахуйте, скільки їх в 1 л крові, якщо вона розбавлялася в 200 разів? Скільки приблизно років дитині?
15. Кількість Ер у дитини знизилася до 4·1012 /л, а об’єм їх зменшився до 77 мк3. Поясніть, у якому віці це спостерігається і з чим пов’язано.
16. У крові дитини виявлені лише сліди фетального гемоглобіну (HbF). На вашу думку, скільки років цій дитині? Поясніть свою відповідь.
17. При дослідженні крові людини виявлено, що 80 % її Hb — HbF. Поясніть, кому належить кров.
18. У дитини 2 років такий аналіз крові: кількість Ер 6·1012 /л, Ht — 60 %. Поясніть, за умов яких станів можливі такі показники крові. Обгрунтуйте Вашу відповідь.
19. У шестимісячної дитини під час аналізу крові виявлена концентрація Hb 110 г/л, а кількість Ер — 3,7·1012 /л. Зробіть висновок і обгрунтуйте Вашу відповідь.
20. У людини із серпоподібноклітинною анемією Ер набувають видовженої форми у вигляді серпа. Здатність приєднувати О2 за цих умов істотно не порушується. Поясніть, з чим пов’язані патологічні явища за цих умов.
21. В отруті деяких змій міститься фермент лецитиназа. Поясніть, чому укус такої змії небезпечний для життя.
22. Під час спектрального аналізу Hb людини встановлено, що в крові багато карбоксигемоглобіну, але отруєнню чадним газом вона не піддавався. Поясніть, з чим може бути пов’язане таке явище.
23. Злочинець, аби приховати сліди злочину, спалив закривавлений одяг жертви, проте судово-медична експертиза на підставі аналізу попелу встановила наявність крові на одязі. Поясніть, яким чином.
24. Поясніть, чи нормальний вміст Ер у крові, якщо концентрація Hb нормальна, а КП збільшений.
25. У здорової людини в 1 л крові міститься 
150 г Нb і 5,5·1012 /л Ер. Розрахуйте середній вміст Нb в 1 Ер.
26. У здорової жінки в 1 л крові міститься 129 г Нb і 4,7·1012 Ер. Розрахуйте середній вміст Нb в 1 Ер.
27. Розрахувати середній об’єм Ер, якщо відомо, що Ht дорівнює 45 %, а концентрація Ер — 5·1012  /л.
28. Розрахувати середню концентрацію гемоглобіну в Ер, якщо відомі значення: концентрація Hb дорівнює 150 г/л, а Ht — 45 %.
29. Дайте висновок про стан еритроцитарного ростка крові за такими показниками: Ер — 8,0·1012 /л; Hb — 135 г/л; КП — 0,8; Ht — 60 %.
30. Зробіть висновок про стан еритроцитарного ростка крові за такими показниками у жінки: Ер — 5,0·1012 /л; Нb — 160 г/л; КП — 1,2; Ht — 50 %.
31. Зробіть висновок про стан еритроцитарного ростка крові за такими показниками у чоловіка: Ер — 4,5·1012 /л; Нb — 180 г/л; КП — 1,3; Ht — 55 %.
32. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: еритроцитоз, гіперхромія (гіпергемоглобінемія).
33. Наведіть приклад аналізу крові, за яким можна зробити такий висновок: гіперхромна анемія, лейкоцитоз.
34. Наведіть приклад аналізу крові за умов гіперхромної анемії.
35. Розрахуйте, скільки Нb міститься в крові, якщо кількість Ер дорівнює 5·1012 /л; КП — 1,1; кількість крові — 4,5 л.
36. Як змінюються у людини показники ШОЕ і гематокриту під час внутрішньовенного введення їй великої кількості кровозамінників?
37. Поясніть, про що може свідчити поява великої кількості білірубіну в крові.
38. У 1 л крові міститься 6·1012 еритроцитів. Скільки всього їх в циркулюючій крові, якщо 
20 % всієї крові знаходиться в депо? Маса тіла — 80 кг.
39. Кількість Ер в 1 л крові 5,5·1012 /л, а концентрація Нb — 140 г/л. Визначте КП. Укажіть, чи відрізняється він від норми.
40. Розрахуйте КЄК у людини з масою тіла 
70 кг, якщо концентрація Нb — 150 г/л, загальна кількість крові становить 7 % від маси тіла. Оцініть отримані результати.
41. Кількість Ер в 1 л крові 4,0·1012, концентрація Нb — 120 г/л. Розрахуйте КП. Чи відрізняється він від норми?
42. В організмі циркулює 30·1012 еритроцитів. Визначити кількість Ер в 1 л крові у людини з масою тіла 80 кг за умови, що ОЦК у неї становить 80 % від усієї крові.
43. Під час спектрального аналізу Hb крові встановлено, що людина схильна до однієї з поширених шкідливих звичок — паління. Поясніть, як це встановили.
44. Обчисліть вміст Нb в одному Ер, якщо концентрація Hb — 133 г/л, а Ер — 4·1012 /л.
45. Щуру щодня робили кровопускання по 
10 мл. Через 2 тиж. концентрація Ер і Нb в його крові зросли. Поясніть причину.
46. У людини КП дорівнює 0,6. Поясніть, чи є це ознакою зниження в крові кількості Hb?
47. У дитини 2 років такий аналіз крові: Ер 5·1012 /л, Ht — 60 %. Про що це свідчить? Поясніть можливі механізми.
48. Виявлено, що 80 % Hb становить HbF. Поясніть, кому належить ця кров.
49. В аналізі крові виявлено низький вміст Ер і високий КП. Яким у цьому випадку буде вміст Hb в крові (норма, вищий або нижчий за норму)?
50. При аналізі крові виявилося, що кількість Ер дорівнює 2,3·1012 /л, середній їх діаметр — 
8,2 мкм, у деяких клітин — до 12 мкм. Поясніть, як називаються виявлені зміни і які можливі їх механізми.
51. Реципієнт отримав 1 л нормальної донорської крові. Розрахуйте, наскільки зросла киснева ємність його крові.
52. У випробовуваного вміст Hb в крові 150 г/л, маса тіла — 80 кг. Визначити, яка кількість кисню може бути зв’язана його кров’ю.
53. У 1 л крові міститься 6·1012 /л Ер. Розрахуйте, скільки всього їх в циркулюючій крові, якщо 20 % усієї крові знаходиться в кров’яних депо? Маса тіла 80 кг.
54. Зробіть висновок про стан лейкоцитарного відростка крові, якщо загальна кількість лейкоцитів 3,5·109 /л, лейкоцитарна формула: еозинофілів — 0 %; базофілів —3 %; юних нейтрофілів —20 %; паличкоядерних нейтрофілів — 20 %; сегментоядерних нейтрофілів — 40 %; лімфоцитів — 25 %; моноцитів — 2 %.
55. Порахуйте лейкоцитарну формулу, якщо загальна кількість лейкоцитів 6,0·109 /л, у тому числі еозинофілів — 0,1·109 /л; базофілів — 0,02·109 /л; нейтрофілів — 6,0·109 /л; лімфоцитів — 1,5·109 /л; моноцитів — 0,38·109 /л. Оцініть результати даного аналізу крові.
56. Зробіть висновок за аналізом крові та розрахуйте середній вміст Hb в Ер: еритроцити — 1,8·1012 /л; гемоглобін — 71 г/л; КП — 1,2; ШОЕ — 38 мм/год; лейкоцити — 3,7·109 /л.
57. Зробіть висновок за аналізом крові та розрахуйте середній вміст Hb в Ер: еритроцити — 3,6·1012 /л; гемоглобін — 120 г/л; КП — 1,0; ШОЕ — 28 мм/год; лейкоцити — 17,5·109 /л.
58. Зробіть висновок за аналізом крові та розрахуйте середній вміст Hb в Ер: еритроцити — 3,1·1012 /л; гемоглобін — 63 г/л; КП — 0,6; ШОЕ — 18 мм/год; лейкоцити — 8,0·109 /л.
59. Зробіть висновок за аналізом крові та розрахуйте середній вміст Hb в Ер: еритроцити — 3,6·1012 /л; Hb — 120 г/л; КП — 1,0; ШОЕ — 
28 мм/год; лейкоцити — 6,1·109 /л.
60. Зробіть висновок за аналізом крові та розрахуйте середній вміст Hb в Ер: еритроцити — 2,7·1012 /л; гемоглобін — 130 г/л; КП — 1,0; ШОЕ — 9,0 мм/год; лейкоцити — 6,0·109 /л.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Не зміниться, оскільки співвідношення кислих і лужних речовин у плазмі залишиться тим самим.
2. Показники свідчать про можливу вагітність.
3. Електрофореграма відповідає нормі: альбуміни — 60–65 %; глобуліни — 35–40 %; a1 — 4–
5 %; a2 — 7–8 %; b — 9–10 %; g — 14–15 %.
4. Розчин B, оскільки він задовольняє вимогам ізотонічності й ізоіонічності. Розчин А гіпертонічний.
5. Осмотичний тиск зросте, оскільки в нормі концентрація Na+ дорівнює 140–160 ммоль/л.
6. Збільшення кількості ретикулоцитів у периферичній крові є ознакою омолоджування її клітинного складу. Молоді Ер стійкіші до гемолітичних дій. Отже, в даному випадку станеться зміщення кислотної стійкості вправо, а осмотичної — у бік більш гіпотонічних розчинів.
7. У морській воді міститься велика кількість солей, вона гіпертонічна. Нирки людини не в змозі компенсувати різке збільшення осмотичного тиску крові.
8. Необхідно підвищити лужні резерви (буферну ємність) крові загальноприйнятими в клініці методами.
9. У крові даної людини визначається підвищений вміст цукру. Інші показники знаходяться в межах норми. Такий аналіз крові може бути після вживання в їжу великої кількості цукру або за умов недостатності функцій підшлункової залози.
10. Дробне кровопускання активізувало синтезувальний для еритропоетину апарат нирок і еритропоез посилився, що привело до відновлення кількості Ер в крові.
11. Ні, оскільки КП свідчить лише про міру насичення кожного еритроцита гемоглобіном.
12. По відношенню до маси тіла в новонародженого кількість крові становить 15 %, що дорівнює в даному випадку 540 мл. Об’єм усіх еритроцитів становить 70 % від 540 мл, тобто 378 мл. Кількість усіх Ер — 17·1012 /л, тобто об’єм одного еритроцита — 220 мк3.
13. Кров належить новонародженій дитині.
14. У даному випадку в 1 мм3 крові міститься 6 млн еритроцитів. Така кількість може бути у новонародженого.
15. Зменшення кількості й об’єму еритроцитів спостерігається у віці 4,6 міс., що пов’язано з нестачею заліза.
16. Більше 2 років.
17. Кров належить новонародженій дитині.
18. У дворічному віці нормальна кількість Ер 4,5·1012 /л; Ht — 34–35 %. У даному випадку спостерігається виражений еритроцитоз і згущування крові, що може бути пов’язане з великою втратою рідини організмом.
19. Показники крові відповідають віковій нормі.
20. Серпоподібні еритроцити застрягають у капілярах, утворюючи тромби з подальшим їх гемолізом, внаслідок чого і виникає анемія.
21. Лецитиназа розщеплює молекули ліпідів, з яких складаються мембрани Ер. Загибель настає через масовий гемоліз еритроцитів (гемолітична анемія).
22. Необхідно запитати пацієнта, чи не палить він. Підвищені кількості карбоксигемоглобіну можуть бути виявлені в крові у активних курців.
23. Кров за елементарним складом від будь-якої речовини відрізняється великим вмістом 
гемоглобіну, до складу якого входить залізо. Якщо у попелі виявляється підвищений вміст заліза, це означає, що на одязі була кров.
24. Кількість еритроцитів нижча за норму.
25. Середній вміст Нb в еритроциті становить: СГЕ = 150 г/л / 5,5·1012 /л = 27,3·1012 г = 27,3 пг. У нормі СГЕ дорівнює 26–36 пг (нормохромні еритроцити).
26. Середній вміст Нb в еритроциті становить: СГЕ = 129 г/л : 4,7·1012 /л = 27,3·1012 г = 27,3 пг. У нормі СГЕ дорівнює 26–36 пг (нормохромні еритроцити).
27. Середній об’єм еритроцитів = 0,46 : 5·1012 = = 0,092·1012 /л = 90 мкм3, оскільки 1 л = 106 мкм3.
28. Середня концентрація Нb в еритроциті = = 150 г/л : 0,45 = 333 г/л.
29. Середній вміст Нb в еритроциті становить: 135 г/л : 8·1012  /л = 16,9·10–12 г = 16,9 пг. Середня концентрація Нb в еритроциті = 135 г/л : 0,60 = 
= 225 г/л. Середній об’єм еритроцитів дорівнює 75 мкм3. Спостерігається гіпохромний стан еритроцитів і їх мікроцитоз.
30. Середній вміст Нb в еритроциті становить 160 г/л : 5,0·1012 /л = 32·10–12 г = 32 пг. Середня концентрація Нb в еритроциті = 160 г/л : 0,50 = 320 г/л. Середній об’єм еритроцитів = 0,50 : 5·1012 = 100 мкм3. Відмічаються явища макроцитозу.
31. Середній вміст Нb в еритроциті становить 180 г/л : 4,5·1012 /л = 40·10–12 г = 40 пг. Середня концентрація Нb в еритроциті = 180 г/л : 0,55 = 
= 327 г/л. Середній об’єм еритроцитів = 0,55 : 
: 4,5·1012 /л = 129 мкм3. Спостерігається гіперхромний стан еритроцитів.
32. Ер — 5,5·1012; ретикулоцити — 0; Hb — 
180 г/л; КП — 1,09; Ht — 45 %; ШОЕ — 3 мм/год; тромбоцити — 250·109; лейкоцити — 6,0·109.
33. Ер — 3,0·1012; ретикулоцити — 0; Hb — 
76 г/л; КП — 0,85; Ht — 45 %; ШОЕ — 3 мм/год; тромбоцити — 250·109; лейкоцити — 11·109.
34. Ер — 2,6·1012; ретикулоцити — 0; Hb — 
140 г/л; КП — 1,78; Ht — 45 %; ШОЕ — 3 мм/год; тромбоцити — 250·109.
35. Концентрація Нb у крові в даному випадку складатиме 165 г/л, а в усій крові його буде 247,5 г.
36. Дані показники знижуються.
37. Збільшення кількості білірубіну може відбуватися за умов масивного гемолізу Ер, під час захворювання паренхіми печінки, а також за умов механічного закупорювання загальної жовчної протоки.
38. Якщо прийняти, що в організмі 7 % від маси тіла припадає на кров, то у людини масою 80 кг її 5,6 л. В умові завдання сказано, що циркулює 80 % усієї крові, тобто 4,48 л. Якщо у 1 л крові міститься 6·1012 Ер, то в циркулюючій крові даної людини їх 26,88·1012.
39. КП = 140·3 : 550 = 0,76, що відповідає гіпохромії.
40. Кількість крові у даної людини 4,9 л. Гемоглобіну в ній 4,9 л · 150 г/л = 735 г. Враховуючи, що 1 г Нb може зв’язати 1,34 мл O2, загальна КЄК — 984,9 мл О2, а загальна кількість кисню, яка може бути зв’язана її кров’ю, — 19,37 мл О2.
41. КП = 120·3 : 400 = 0,9, що відповідає нормі.
42. Якщо прийняти, що в організмі 7 % маси тіла припадає на кров, то у людини масою 80 кг її 5,6 л. Циркулює 80 % усієї крові, тобто 4,5 л. Тому 30·1012 : 4,5 л = 6,66·1012 /л.
43. У крові курців виявляються значні кількості карбоксигемоглобіну (спектральний аналіз). Палити дійсно шкідливо!
44. 133 г/л : 4·1012 = 33,2·10–12 г = 33,2 пг.
45. У щура посилиться еритропоез.
46. Ні, немає, оскільки необхідні дані про кількість еритроцитів.
47. У дитини 2 років у нормі в 1 л крові міститься 4,6·1012 Ер, Ht дорівнює 36–39 %. У даному випадку відмічається еритроцитоз і, можливо, збільшення середнього об’єму еритроцитів (макроцитоз), яке можна розрахувати так: 0,6 л : : 6·1012 /л = 100 мкм3 = 0,0001 /л.
48. Кров належить новонародженому.
49. Норма або вище за норму.
50. Анемія, макроцитоз, які характерні для В12 недостатності.
51. КЄК зросла на 21,44 мл О2, оскільки в 1 л крові міститься 160 г Hb; 160·1,34 = 21,44 мл O2.
52. Загальна кількість крові — 5,6 л (7 % від маси тіла). Загальна кількість кисню, яка може бути зв’язана його кров’ю: 5,6 л·150 г/л ·1,34 мл О2 = 1,125 мл.
53. Якщо прийняти, що в організмі 7 % маси тіла припадає на кров, то у людини масою 80 кг її 5,6 л, циркулює 80 % усієї крові, тобто 4,5 л. Якщо 4,5 л · (6·1012 /л), то в циркулюючій крові міститься 27·1012 Ер.
54. Результати свідчать про наявність абсолютної еозинофілії та лімфопенії, зрушення формули вліво.
55. Лейкоцитарна формула: еозинофілів — 
1,7 %; базофілів — 0,3 %; нейтрофілів — 100 %; лімфоцитів — 25 %; моноцитів — 6 %.
56. Еритропенія, анемія з гіперхромними Ер, лейкопенія і ШОЕ вищі за норму, що свідчить про запальний процес. Середній вміст Hb в Ер становить: СГЕ = 71 г/л · 1,8·1012 = 39,4·10–12 г = 39,4 пг.
57. Якщо цей аналіз належить жінці, то можна, окрім запального процесу (лейкоцитоз, збільшення ШОЕ), відзначити наявність еритропенії з нормальним вмістом Hb в Ер.
58. Еритропенія, анемія, гіпохромія (гіпохромні еритроцити): середній вміст Hb в Ер (СГЕ) становить: 63 г/л : 3,1·1012 = 20,3·10–12  г = = 20,3 пг.
59. Якщо цей аналіз належить жінці, то можна, окрім запального процесу (збільшення ШОЕ), відзначити наявність еритропенії з нормальним вмістом Hb в еритроцитах: середній вміст Hb в 
Ер становить: 120 г/л : 3,6·1012 /л = 33,3·10–12 г = = 33,3 пг.
60. Якщо цей аналіз належить чоловікові, то можна відзначити наявність еритропенії з гіперхромним станом еритроцитів: середній вміст Hb в еритроциті становить: 130 г/л : 2,7·1012 = 48,1´
´ 10–12 г = 48,1 пг.
Система кровообігу
Конкретні цілі:
1. Пояснювати фізіологічні властивості серцевого м’яза, який забезпечує його насосну функцію (автоматизм, збудливість, провідність, скоротність), на основі аналізу електрокардіограми, хвилинного об’єму кровотоку (ХОК) і механізми їх регуляції.
2. Пояснювати насосну функцію серця на основі тривалості серцевого циклу, його структури (послідовність і тривалість його фаз і періодів), величини ХОК, тиску крові в камерах серця, в аорті та легеневій артерії, параметрів тонів серця.
3. Аналізувати діяльність серця як насоса і робити висновки про механізми регуляції.
4. Аналізувати основні параметри кровообігу і робити висновки про стан кровоносних судин (судин високого тиску, опору, об’ємних, ємнісних). Аналізувати механізми регуляції тонусу артеріальних і венозних судин.
5. Аналізувати стан судин мікроциркуляторного русла і робити висновки про стан фізіологічних механізмів обміну рідини на рівні кровоносних і лімфатичних капілярів.
6. Аналізувати параметри кровообігу і робити висновки про механізми системного кровообігу.
7. Аналізувати стан кровообігу і механізми його регуляції у людини під час виконання функціональних проб (за умов зміни положення тіла, під час фізичного навантаження).
8. Пояснювати особливості регіонального кровообігу (коронарного, мозкового, легеневого, черевного) і робити висновки про стан кровоносних судин.
9. Аналізувати вікові зміни параметрів кровообігу і робити висновки про стан фізіологічних властивостей серця як насоса, функції кровоносних судин і механізми їх регуляції.
10. Пояснювати фізіологічні методи дослідження системи кровообігу: визначення ХОК, артеріального і венозного тисків, пульсу, реєстрації електрокардіографії (ЕКГ), фонокардіографії (ФКГ), ехокардіографії, сфігмографії (СФГ).

Тема 16. Загальна характеристика системи кровообігу. Фізіологічні властивості серцевого м’язу. Насосна функція серця. Серцевий цикл, фізіологічні методи його дослідження.  Дослідження звукових і механічних проявів діяльності серця. Аналіз показників фонокардіограми. 

Мотиваційна характеристика теми. Знання властивостей, функцій кардіоміоцитів і механізмів їх збудження, скорочення і розслаблення необхідне для розуміння процесів функціонування міокарда, який забезпечує кровопостачання функціональних систем організму, що підтримують нормальний рівень метаболічних процесів у тканинах.
Мета заняття. Знати: 
1. Властивості та функції робочих кардіоміоцитів і кардіоміоцитів провідної системи.
2. Особливості механізмів збудження, скорочення і розслаблення міокарда.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Загальна характеристика системи кровообігу, її роль в організмі.
2. Будова серця та його функції.
3. Будова і функції серцевого м’яза.
4. Фізіологічні властивості серцевого м’яза, їх особливості та відмінності від скелетного м’яза.
5. Процес збудження в кардіоміоцитах, іонні механізми збудження, їх відмінності від збудження скелетних м’язових волокон.
6. Співвідношення рефрактерних фаз з фазами скорочення серцевого м’яза.
7. Механізми скорочення і розслаблення кардіоміоцитів.
8. Автоматія серця, будова провідної системи, її функціональні властивості, градієнт автоматії.
9. Відмінності будови фізіологічних властивостей міоцитів провідної системи від робочих кардіоміоцитів (наявність автоматії, рівень збудливості, швидкість проведення збудження, скоротність).
10. Серцевий цикл і залежність його тривалості від ЧСС.
11. Фази та періоди серцевого циклу, їх послідовність і тривалість.
12. Динаміка діяльності серця (величина АТ у порожнинах серця і великих судинах, стан клапанів і напрям руху крові під час кожної фази серцевого циклу).
13. Об’єми серця, їх величина і клінічне значення.
14. Робота серця як насоса. Методи її дослідження.
Питання до письмової відповіді:
1. Дайте визначення серцевому циклу.
2. Складіть таблицю динаміки серцевих скорочень.
3. Укажіть тиск крові в порожнинах серця і судинах під час кожної фази серцевого циклу.
4. Укажіть стан клапанного апарату під час кожної фази серцевого циклу.
5. Дайте визначення, що таке:
— об’єм систоли;
— хвилинний об’єм;
— серцевий викид;
— хвилинний об’єм крові.
6. Опишіть методи дослідження діяльності серця і вкажіть нормальні параметри її у людини.
7. Намалюйте схему великого і малого кола кровообігу.
8. Намалюйте схему будови серця:
— укажіть, з якої тканини складаються його стінки і перегородки;
— позначте на схемі розташування клапанів серця і судин;
— укажіть на схемі вузли і пучки провідної системи.
9. Опишіть функції провідної системи і поясніть, що таке градієнт автоматії.
10. Опишіть роль кожного відділу провідної системи, зміну ступеня автоматії за ходом провідної системи, фізіологічне значення кожного відділу.
11. Складіть таблицю основних відмінностей серцевого і скелетного м’язів. Опишіть відмінності іонних механізмів виникнення МПД.
12. Складіть таблицю відмінностей атипових і робочих кардіоміоцитів. Опишіть відмінності іонних механізмів виникнення ПД.
13. Намалюйте співвідношення фаз скорочення, фаз потенціалу дії і фаз зміни збудливості серцевого і скелетного м’язів за умов збудження.
Програма практичної роботи на занятті: дослідження варіабельності частоти серцевих скорочень у спокої у здорових людей з побудовою кривої нормального розподілу даної ознаки.
Методика дослідження
Відомо, що ЧСС визначається автоматичною активністю різних відділів провідної системи міокарда. За нормальних умов головним водієм ритму є синоатріальний вузол, активність якого становить 65–85 імпульсів за 1 хв. Зробити висновок про те, чи є процес імпульсної активності нормальним або патологічним, можливо лише під час порівняння результатів конкретного дослідження з даними, отриманими за умов обстеження здорового організму, тобто так званими нормальними величинами. Проте нормальна величина не може бути виражена тільки одним цифровим значенням. Під час реєстрації якого-небудь параметра в групі здорових людей завжди буде виявлений деякий розкид його цифрових значень. Більше того, існує певний зв’язок значення параметра і частоти його виявлення в групі, що підпорядковується закону нормального розподілу. У клінічній практиці необхідно враховувати, що відповідно до кривої нормального розподілу в популяції, є деяка кількість здорових людей, для яких індивідуальні нормальні показники відрізняються від загальноприйнятих і, незважаючи на їх невідповідність затвердженим нормам, це не свідчить про патологічний процес в організмі досліджуваного.
Для роботи необхідні: секундомір, стілець.
Об’єкт дослідження — група здорових людей.
Проведення роботи. У кожного випробовуваного з групи здорових людей визначають значення ЧСС за одних і тих самих умов. Для цього випробовуваному пропонують сісти на стілець і утриматися від активних фізичних рухів протягом 1 хв. Після цього експериментатор знаходить пульс на променевій артерії та підраховує кількість серцевих скорочень протягом 1 хв. Дослідження проводять у групі, яка складається не менше ніж із 12 осіб (здорових студентів).
Результати роботи та їх оформлення. Побудуйте криву нормального розподілу досліджуваної ознаки. Для цього за віссю абсцис позначте показник пульсу, а за віссю ординат — частоту виявлення цих значень. Зверніть увагу на форму кривої.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. На ізольованому серці тварини вивчали швидкість проведення збудження різними його частинами. Де була визначена найменша швидкість?
A. В атріовентрикулярному вузлі
B. У кінчику пучка Гіса
C. У волокнах Пуркіньє
D. У міокарді передсердя
Е. У міокарді шлуночків

2. Під час трансплантації серця визначають життєздатність клітин міокарда. Визначення якого з цих параметрів міокарда є найважливішим?
A. Температури серця
B. МПС кардіоміоцитів
C. Вмісту О2 в судинах серця
D. Концентрації іонів Са2+ у міофібрилах
E. Концентрації іонів Са2+ у судинах серця

3. В умовах експерименту під впливом хімічної речовини в м’язах послабшала реакція Са2+-насоса. Які явища спостерігатимуться за цих умов?
A. Тривале розслаблення
B. Тривале МПД
C. Потенціал спокою
D. Активація K+/Na+ насоса
E. Зміна швидкості поширення МПД

4. У спортсмена 20 років унаслідок постійного фізичного навантаження розвинулася функціональна гіпертрофія лівого шлуночка серця. Який морфофункціональний процес є причиною цього?
A. Зміна кількості провідних кардіоміоцитів
A. Зміна кількості жирової тканини
B. Зміна кількості фібробластів
C. Зміна розміру клітин і кількості скоротливих органел
D. Зміна кількості сполучної тканини

5. Серце дає одиночні скорочення завдяки:
A. Наявності фази екзальтації
B. Скоротливій фазі відносної рефрактерності
C. Тривалій фазі абсолютної рефрактерності
D. Скоротливій фазі абсолютної рефрактерності
E. Усі відповіді вірні

6. У пацієнта за умов обстеження виникла необхідність досліджувати скоротливу функцію міокарда. Якою методикою можна скористатися?
A. Балістокардіографією
B. Електрокардіографією
C. Векторелектрокардіографією
D. Плетизмографією
E. Сфігмографією

7. На ізольованому серці кролика заблокували Са2+ канали кардіоміоцитів. Які зміни серцевої діяльності відбуваються внаслідок цього?
A. Сила скорочень
B. Частота скорочень
C. Частота і сила скорочень
D. Зупинка серця під час діастоли
E. Зупинка серця під час систоли

8. У якій фазі серцевого циклу всі клапани серця закриті?
A. Ізометричного скорочення
B. Асинхронного скорочення
C. Швидкого вигнання
D. Повільного вигнання
E. Активного наповнення

9. Людина приймає препарати, які блокують Сa2+ канали. На які процеси в міокарді вони впливають?
A. Збудливість
B. Електромеханічне сполучення
C. Провідність
D. Автоматизм
E. Сприйняття ритму

10. Під час реєстрації МПД кардіоміоцитів відбувається збільшення тривалості фази плато. Це пов’язано з:
A. Інактивацією повільних Ca2+ каналів
B. Активацією швидких Ca2+ каналів
C. Активацією каналів Na+
D. Активацією каналів K+
E. Активацією повільних Ca2+ каналів
Відповіді
1.А, 2.B, 3.А, 4.D, 5.C, 6.A, 7.C, 8.A, 9.B, 10.E.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Під час емоційного збудження ЧСС людини 30 років досягає 112 уд/хв. Який відділ провідної системи серця відповідає за ці зміни?
A. Волокна Пуркіньє
B. Пучок Гіса
C. Атріовентрикулярний вузол
D. Синоатріальний вузол
E. Ніжки пучка Гіса

2. Після перенесеної хвороби у дорослої людини реєструється ЧСС 40 уд/хв. Який відділ провідної системи серця забезпечує таку частоту?
A. Пучок Гіса
B. Пучок Бахмана
C. Волокна Пуркіньє
D. Вузол Кіса — Флека
E. Вузол Ашоффа — Тавара

3. Унаслідок травми у пацієнта ушкоджено правий блукаючий нерв. Яке в цьому випадку можливе порушення серцевої діяльності?
A. Порушення автоматизму атріовентрикулярного вузла
B. Порушення автоматизму синоатріального вузла
C. Порушення провідності в правому передсерді
D. Блокада провідності в атріовентрикулярному вузлі
E. Виникнення аритмії

4. Особливістю збудження кардіоміоцитів є:
A. Спонтанна деполяризація діастоли мембрани
B. Наявність плато реполяризації
C. Деполяризація міжшлуночкової перегородки
D. Рефрактерність шлуночків
E. Компенсаторна пауза

5. Середня тривалість фази абсолютної рефрактерності в кардіоміоцитах становить:
A. 1–3 мс
B. 4–8 мс
C. 14–20 мс
D. 50–100 мс
E. 250–270 мс

6. Велика тривалість МПД міокардіоцитів залежить від фази плато, зумовленої:
A. Продовженням часу активації Na+
B. Відкриттям Ca2+ каналів клітинної мембрани і струмом Са2+ всередину клітини
C. Запізнюванням процесу активації Na+
D. Запізнюванням відкриття каналів K+ мембрани
E. Запізнюванням реполяризації

7. Людина під час серцевого нападу знепритомніла, з’явилися судоми. На ЕКГ виявлено, що частота скорочень передсердя і шлуночків неоднакова. Що може бути причиною даного стану?
A. Повна поперечна блокада проведення збудження
B. Порушення автоматизму СА-вузла
C. Порушення автоматизму АV-вузла
D. Виникнення гетеротропних вогнищ збудження
E. Порушення проведення збудження між передсердями

8. Загальним для кардіоміоциту і скелетного м’язового волокна є:
A. Автоматія клітин
B. Наявність міжклітинних контактів-нексусів
C. Залежність біопотенціалів від концентраційних градієнтів К+ і Na+
D. Наявність фази «плато» потенціалу дії
E. Усі відповіді неправильні

9. Як називається фаза збудливості міокарда, яка відповідає періоду «плато» потенціалу дії?
A. Фаза відносної рефрактерності
B. Фаза супернормальної збудливості
C. Фаза абсолютної рефрактерності
D. Фаза субнормальної збудливості
E. Латентний період

10. Як зміниться робота серця після накладення першої лігатури Станіуса?
A. Передсердя і шлуночки скорочуються з колишньою частотою
B. Передсердя і шлуночки не скорочуються
C. Передсердя скорочуються, шлуночки — ні
D. Передсердя і шлуночки скорочуються одночасно
E. Передсердя не скорочуються, шлуночки скорочуються

Відповіді
1.D, 2.E, 3.B, 4.B, 5.E, 6.B, 7.A, 8.C, 9.C, 10.B.

Ситуаційні завдання
1. Поясніть, у чому фізіологічний сенс того, що стінки лівого шлуночка значно товстіші за правий.
2. У ссавців маса серця в середньому становить 0,58 % від маси тіла. Відхилення від цієї величини в різних видів відносно невелике. Проте у найдрібніших ссавців — землерийок (маса тіла 2,5–4,0 г) серце непропорційно велике — 1,7 % від маси тіла (майже втричі більше, ніж можна було очікувати). Поясніть цю особливість.
3. Розрахуйте, чому має дорівнювати маса серця новонародженої дитини масою 3200 г.
4. Шестимісячна дитина важить 7,5 кг. Розрахуйте, чому має дорівнювати маса її серця.
5. Поясніть, чи відповідають межі серця, указані в табл. 8.1, віку дитини? Укажіть правильні вікові межі.
Таблиця 8.1
Вік 	 Права межа 	 Верхня межа	 Ліва межа
1–7	Права пара- 	Верхній край	1 см назовні  
днів	стернальна	 3-го ребра	від лівої 		лінія		соскової 				лінії
2–4 	Посередині	2-ге ребро	Ліва соско-
роки 	між стерналь-		ва лінія
	ною і пара-
	стернальною 
	лініями	
5–16 	Правий край	2-ге міжребір’я	2 см назовні  
років 	груднини	від лівої соско-
		вої лінії

6. Отрута, що міститься в деяких видах грибів, різко скорочує АРП міокарда. Поясніть, чи може отруєння цими грибами призвести до смерті. Який механізм цього явища?
7. У пацієнта припускається сповільнення атріовентрикулярної провідності. Поясніть, як це можна об’єктивно встановити.
8. Поясніть, як зміниться робота міокарда, якщо повністю заблоковано проведення збудження пучком Гіса.
9. У пацієнта час проведення збудження від передсердя до шлуночків в 2,5 рази довший за норму. Розрахуйте час проведення атріовентрикулярним вузлом у даному випадку.
10. Поясніть, як зміниться робота міокарда, якщо у пацієнта час проведення збудження атріовентрикулярним вузлом забезпечує співвідношення скорочень передсердя і шлуночків як 
3 : 1.
11. Мембранний потенціал пейсмекерної клітини серця збільшився на 10 мВ. Поясніть, як зміниться за цих умов частота генерації автоматичних імпульсів.
12. Мембранний потенціал пейсмекерної клітини серця знизився на 20 мВ. Поясніть, як зміниться за цих умов частота генерації автоматичних імпульсів.
13. Поясніть, як зміниться робота міокарда, якщо у пацієнта під час проведення збудження передсердям виникає мерехтіння (миготлива аритмія) в результаті порушення функції електричних синапсів (нексусів).
14. Скелетний м’яз не підпорядковується закону «все або нічого», а для серцевого м’яза цей закон виконується. Поясніть: 
1) Механізм цих відмінностей.
2) Чи не суперечить даній властивості міокарда явище «сходів» Боудича?
15. Клітини провідної системи серця за своїми властивостями наближаються до кардіоміоцитів ембріонального міокарда. Виходячи з цього, поясніть, чому порушення функцій звичайних кардіоміоцитів трапляються значно частіше, ніж дисфункції клітин провідної системи?
16. Поясніть, що сталося б, якщо зміни МП у клітинах синоатріального вузла, кардіоміоцитів передсердя і шлуночків відбувалися синхронно.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. У великому колі опір значно більший, тому лівий шлуночок виконує більшу роботу, ніж правий, і його міокард потужніший.
2. Відомо, що зі зменшенням розмірів тіла значно збільшується інтенсивність метаболізму на одиницю маси, тому різко зростає ЧСС, оскільки робота серця направлена на забезпечення необхідної величини ХОК і задоволення потреби організму в кисні. У землерийок ЧСС досягає своєї фізіологічної межі за 1200–1300 уд/хв, тому отримати необхідну величину ХОК вони можуть лише за рахунок збільшення розмірів міокарда.
3. Маса серця у новонародженого становить 0,8 % маси тіла, отже, в даному випадку воно важить 0,8 · 3200 : 100 = 25,6 г.
4. У дитини 5–6 міс. маса серця становить 
0,4 % маси тіла. В даному випадку воно важить 0,4 · 7500 : 100 = 30 г.
5. Не відповідає. Вікові межі серця такі, як указано у табл. 8.2.
6. Особливість АРП міокарда в тому, що його тривалість значно більша, ніж у скелетному м’язі. Тому АРП триває впродовж майже всієї систоли. Це не дозволяє викликати в міокарді тетанічне скорочення. Якщо АРП коротшатиме, то міокард зможе відповісти на подразнення ще до закінчення систоли. В результаті може виникнути тетанус, що несумісний з насосною функцією міокарда і призводить до його зупинки під час систоли.
7. Поширення збудження в міокарді найоб’єктивніше реєструється на ЕКГ. У даному випадку матиме місце збільшення тривалості інтервала PQ більше 0,1 с, що відображає проведення збудження від передсердя до шлуночків крізь атріовентрикулярний вузол.
8. Настане повний серцевий блок, під час якого передсердя скорочуються в ритмі синоатріального вузла, шлуночки — в ритмі власної автоматії пучка Гіса.
9. У нормі час проведення збудження через атріовентрикулярний вузол дорівнює 0,1 с. У даному випадку 0,1 · 2,5 = 0,25 с, що характерно для серцевого блоку I ступеня.
10. У пацієнта виникне неповний серцевий блок III ступеня.
11. Частота генерації автоматичних імпульсів зменшиться, оскільки в цьому випадку рівень МП пейсмекера віддаляється від КРД і час повільної деполяризації діастоли подовжується.
12. Частота генерації автоматичних імпульсів збільшиться, оскільки в цьому випадку рівень МП пейсмекера наближається до КРД і час повільної деполяризації діастоли коротшає.
13. У даному випадку у пацієнта спостерігається дуже часте скорочення передсердя і рідше — скорочення шлуночків у ритмі атріовентрикулярного вузла.
14. 1) Одиночні м’язові волокна підпорядковуються закону «все або нічого», тобто вони або не відповідають на порогове подразнення, або відповідають максимальним скороченням у відповідь на надпорогове подразнення. Цілий м’яз складається з тисяч м’язових волокон, що мають різний рівень збудливості. Тому за умов посилення подразнення відповідають спочатку окремі, більш збудливі волокна, а потім вся більша кількість менш збудливих волокон. Серцевий же м’яз є функціональним синцитієм за рахунок наявності нексусів, завдяки чому виникле збудження швидко охоплює всі кардіоміоцити. 
2) Не суперечить. У разі нанесення кількох однакових подразнень з малими інтервалами на клітини міокарда кальцієвий насос не встигає відкачувати іони кальцію, тому їхня кількість у ділянці міофібрил поступово зростає. Кожне чергове подразнення посилює електромеханічне сполучення і величина скорочення зростає (явище «сходів» Боудича).
15. В ембріональному міокарді переважає анаеробний гліколіз, завдяки чому він стійкіший до гіпоксії, ніж міокард дорослої людини. У клітинах провідної системи анаеробний гліколіз залишається основним джерелом енергії і після народження. Тому клітини провідної системи стійкіші до гіпоксії, ніж звичайні кардіоміоцити. Крім того, їм потрібно значно менше енергії, ніж інтенсивно працюючим клітинам міокарда.
16. Якби поява МПД у цих структурах відбувалася синхронно, то провідна система втратила б своє значення і порушилася б послідовність скорочень передсердя і шлуночків, внаслідок чого міокард не зміг би функціонувати.

Тема 17. Електричні прояви діяльності серця. Фізіологічні основи електрокардіографії (ЕКГ). Механізми нервової і гуморальної регуляції діяльності серця.

Мотиваційна характеристика теми. Знання основ електрокардіографії й уміння її аналізувати необхідне для оцінки стану міокарда під час діагностики різних захворювань серцевого м’яза.
Мета заняття. Знати: 
1. Методику реєстрації ЕКГ. 
2. Функціональне значення елементів ЕКГ.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Що таке ЕКГ? Теорії походження ЕКГ.
2. Відведення ЕКГ (стандартні, посилені від кінцівок, грудні).
3. Характеристика нормальної ЕКГ (тривалість інтервалів і сегментів, амплітуда зубців).
4. Електрична вісь серця, методи визначення і клінічне значення.
5. Вікові особливості ЕКГ у людей різного віку.
6. Полікардіограма, її компоненти, значення для клініки.
7. Види та рівні регуляції діяльності серця.
8. Внутрішньосерцеві регуляторні механізми:
— внутрішньоклітинні механізми регуляції;
— регуляція міжклітинних взаємодій.
9. Внутрішньосерцеві периферичні рефлекси.
10. Позасерцевий рівень регуляції:
— нервова екстракардіальна регуляція;
— вплив вегетативних нервів на діяльність серця;
— позасерцеві рефлекси.
11. Взаємодія інтракардіальних і екстракардіальних регуляторних механізмів.
12. Тонус центрів, які регулюють діяльність серця.
Питання до письмової відповіді:
Питання до письмової відповіді:
1. Намалюйте схему відведень ЕКГ на тілі людини.
2. Опишіть фізіологічні механізми, які лежать в основі методу ЕКГ.
3. Опишіть методику реєстрації ЕКГ.
4. Випишіть параметри ЕКГ в другому стандартному відведенні.
5. Опишіть методи визначення положення електричної вісі серця.
6. Описати вплив симпатичних нервів на діяльність серця.
7. Описати вплив блукаючого нерва на діяльність серця.
8. Намалювати рефлекторні дуги безумовних серцевих рефлексів (Ціона — Людвига, Іванова — Герінга, Бейнбріджа, Гольця, Даньїні — Ашнера, Бецольда — Яриша, Генрі — Гауера).
9. Опишіть ефекти впливу змін електролітного складу крові на діяльність серця.
10. Опишіть механізми впливу гормонів на діяльність серця.
11. Опишіть вплив тканинних гормонів на діяльність серця.
12. Опишіть вплив метаболітів на діяльність серця.
Програма практичної роботи на занятті: ознайомлення з методикою реєстрації ЕКГ.
Методика оцінки й аналізу результатів 
електрокардіографії
Електрокардіограма — це графічний запис різниці потенціалів кардіоміоцитів, що відображає процес поширення збудження провідною системою до міокарда. Основні компоненти ЕКГ — інтервали, сегменти, зубці. У стандартних відведеннях на ЕКГ розрізняють три направлених доверху позитивних зубці P, R, T і два направлених донизу негативних зубці — Q і S. Амплітуда зубців характеризує процес збудження міокарда, а тривалість інтервалів — час проведення збудження різними відділами серця. Амплітуда одних і тих же зубців у різних відведеннях різна і залежить від напряму ЕВС. Зубець P є результатом збудження м’яза передсердь, причому висхідна частина зубця — збудження правого передсердя, низхідна частина — лівого передсердя. Комплекс QRS відображає збудження шлуночків, зубець Т пов’язаний з розвитком процесу відновлення (реполяризації) міокарда шлуночків.
Під час реєстрації ЕКГ використовують біполярні й уніполярні відведення. Стандартні біполярні відведення реєструють різницю потенціалів між кінцівками: від правої і лівої рук (I відведення), від правої руки і лівої ноги (II відведення), від лівої руки і лівої ноги (III відведення). Посилені відведення від кінцівок — це уніполярні відведення. Для створення нульового потенціалу застосовують об’єднаний електрод Вільсона (індиферентний), що утворюється під час з’єднання дротами (через опір) двох кінцівок. Другий електрод (активний) розташовують на вільну від індиферентних електродів кінцівку.
Застосовують три посилені відведення від кінцівок: від правої руки (aVR), від лівої руки (aVL) і від лівої ноги (aVF). Грудні відведення — уніполярні, що дозволяють зареєструвати різницю потенціалів між певними точками на грудній клітці і нульовим потенціалом (об’єднаним електродом Вільсона). Зазвичай реєструють 6 грудних відведень, що позначаються літерою V. 
Активний електрод V1 поміщають близько правого краю груднини у IV міжребір’ї, V2 — 
у IV міжребір’ї близько лівого краю груднини, V3 — посередині між V2 і V4. Електрод V4 — у 
V міжребір’ї по лівій середньоключичній лінії, V5 — у V міжребір’ї по лівій передньопахвинній лінії, V6 — на тому ж рівні по лівій середньопахвинній лінії. У кожному відведенні реєструють мінімум 
4 серцевих цикли.
Для роботи необхідні фрагменти ЕКГ.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Зареєстровані фрагменти ЕКГ вклейте в протокол. Відзначте відповідними позначеннями вигляд відведень, зубці й інтервали. Визначте за ЕКГ тривалість серцевого циклу, ЧСС і положення ЕВС. Визначте амплітуду зубців і тривалість інтервалів у різних відведеннях.
Результати роботи та їх оформлення. Порівняйте отримані дані з нормальними показниками. Зробіть висновок.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Назвіть походження, тривалість і амплітуду зубця Р на ЕКГ у II стандартному відведенні:
A. Період збудження передсердь. Амплітуда 0,2 мВ, тривалість 0,11 с
B. Період збудження передсердь. Амплітуда 0,3 мВ, тривалість 0,15 с
C. Період деполяризації передсердь, спочатку правого, а потім лівого. Амплітуда 0,2 мВ, тривалість 0,15 с
D. Період збудження передсердь — лівого, пізніше правого. Амплітуда 0,2 мВ, тривалість 0,15 с
E. Період реполяризації передсердь. Амплітуда 0,2 мВ, тривалість 0,11с

2. Внаслідок аритмогенного впливу на серце стрес-реакції порушилася нормальна послідовність зубців на ЕКГ. Укажіть правильну послідовність зубців ЕКГ:
A. RSTQP
B. QPRST
C. RSTPQ
D. PQSRT
E. PQRST

3. Тривалість комплексу QRS у нормі:
A. 0,08–0,1 с
B. 0,02–0,05 с
C. 0,04–0,12 с
D. 0,06–0,09 с
E. Усі відповіді невірні

4. Аналіз зареєстрованої у здорової людини ЕКГ показав, що тривалість інтервалу PQ становить 0,25 с. Про що це свідчить?
A. Уповільнення проведення збудження від передсердя до шлуночків
B. Затримка проведення збудження лівою ніжкою Гіса
C. Затримка проведення збудження правою ніжкою Гіса
D. Затримка проведення збудження по волокнах Пуркіньє
E. Уповільнення проведення збудження по лівому передсердю

5. У людини на ЕКГ виявлено зміщення сегмента ST від ізолінії на 0,25 мм і збільшення тривалості зубця Т до 0,25 с. З порушенням якої функції пов’язані ці зміни?
A. З деполяризацією шлуночків
B. З деполяризацією передсердь
C. З реполяризацією передсердь
D. З реполяризацією шлуночків
E. З проведенням збудження крізь AV-вузол

6. За умов нормального положення електричної вісі серця (кут a від +30° до +70°) співвідношення зубців QRS становитиме:
A. RI>RII>RIII; високі RI і SAVL, глибокий SIII
B. RII>RI>RIII; RIII і SIII = RAVL і SAVL
C. RIII>RII>RI; глибокий SI і SAVL
D. RI>RII>RIII; глибокий SI і SAVL
E. RIII>RII>RI; глибокий QI і QAVR

7. Якими електрографічними ознаками характеризується синусовий ритм?
A. Позитивні зубці PII перед кожним комплексом QRS, одноманітна форма зубця Р у будь-якому циклі
B. Негативний зубець PII перед кожним комплексом QRS, одноманітна форма зубця Р у будь-якому циклі
C. Позитивний зубець PIII, інколи відсутній
D. Негативний зубець PIII, інколи відсутній
E. Позитивний зубець PI перед кожним комплексом QRS, інколи відсутній

8. За умов горизонтального положення серця (кут a від +30° до –90°) співвідношення зубців QRS становитиме:
A. RII>RI>RIII; RIII і SIII = RAVL і SAVL
B. RI>RII>RIII; високі RI і SAVL, глибокий SIII
C. RIII>RII>RI; глибокий SI і SAVL
D. RI>RII>RIII; глибокий SI і SAVL
E. RIII>RII>RI; глибокий QI і QAVR

9. За умов вертикального положення серця (кут a від +70° до +180°) співвідношення зубців QRS становитиме:
A. RII>RI>RIII; RIII і SIII = RAVL і SAVL
B. RI>RII>RIII; високі RI і SAVL, глибокий SIII
C. RIII>RII>RI; глибокий SI і SAVL
D. RI>RII>RIII; глибокий SI і SAVL
E. RIII>RII>RI; глибокий QI і QAVR

10. Назвіть основні елементи ЕКГ. Що в ній має бути позначено?
A. Джерело ритму, порушення проведення збудження серцем, ЧСС, тривалість СЦ, величина серцевого індексу
B. Джерело ритму, ЧСС, тривалість СЦ, величина серцевого індексу, проведення збудження серцем
C. Регулярність ритму, ЧСС, тривалість СЦ, величина серцевого індексу, положення ЕВС
D. Регулярність ритму, порушення проведення збудження серцем, ЧСС, тривалість СЦ, величина серцевого індексу
E. Джерело ритму, регулярність ритму, ЧСС, положення ЕВС, проведення збудження серцем
Відповіді
1.A, 2.E, 3.D, 4.A, 5.D, 6.B, 7.A, 8.B, 9.C, 10.E.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. У пацієнта на ЕКГ виявлені збільшення тривалості інтервалу PQ. Що може бути причиною цього явища?
A. Порушення автоматизму СА-вузла
B. Порушення провідності пучком Гіса
C. Виникнення гетеротрофних осередків збудження
D. Порушення провідності від передсердя до шлуночків
E. Порушення АV-вузла

2. За умов нормального положення сумарного електричного вектора серця:
A. Зубець R у відведенні II буде більший, ніж у I стандартному відведенні
B. Зубець R у III стандартному відведенні буде більший, ніж у відведенні I
C. Зубець R у відведенні I буде більший, ніж у відведенні II
D. Зубець T у відведенні II буде нижчим за ізолінію
E. Усі відповіді невірні

3. У людини на ЕКГ виявлено, що інтервал RR дорівнює 1,5 с. У якій ділянці провідникової системи розташований водій ритму?
A. Пучок Гіса
B. Синусовий вузол
C. AV-вузол
D. Ліва ніжка пучка Гіса
E. Права ніжка пучка Гіса

4. У жінки 45 років виявлено, що на ЕКГ 
зубець RI>RII>RIII, кут a = 50°. Які фактори найвірогідніше можуть спричинити такі зміни?
A. Гіпертрофія лівого шлуночка
B. Гіпертрофія правого шлуночка
C. Гіпертрофія правого передсердя
D. Астенічна конституція тіла людини
E. Нормостенічна конституція тіла людини

5. Під час аналізу ЕКГ людини з’ясовано, що в II стандартному відведенні від кінцівок зубці 
Т позитивні, їх амплітуда 0,35 мм (норма 0,3–
0,5 мм), тривалість 0,14 c (норма 0,1–0,25 c). Який процес відбувається у шлуночках?
A. Розслаблення
B. Деполяризація
C. Збудження
D. Скорочення
E. Реполяризація

6. Зубець Р на ЕКГ відображує деполяризацію:
A. Обох передсердь
B. Лише правого передсердя
C. Лише лівого передсердя
D. Вузол Кіса — Флека
E. Пучка Гіса

7. У людини зареєстрована ЕКГ зі зниженою амплітудою зубця R. Що означає цей зубець на ЕКГ?
A. Поширення збудження шлуночками
B. Поширення збудження від передсердя до шлуночків
C. Електричну діастолу серця
D. Електричну систолу серця
E. Поширення збудження передсердям

8. Які фізіологічні властивості міокарда відображують зубці, сегменти й інтервали ЕКГ?
A. Збудливість, скоротність, рефрактерність
B. Збудливість, автоматизм, скоротливість
C. Збудливість, провідність, автоматизм
D. Скоротність, автоматизм, провідність
E. Скоротність, рефрактерність, автоматизм

9. ЕКГ-дослідження 45-річного чоловіка виявило відсутність зубця Р у всіх відведеннях. Про блокаду якої ділянки провідникової системи серця можна говорити?
A. Волокон Пуркіньє
B. Лівої ніжки пучка Гіса
C. Правої ніжки пучка Гіса
D. SA-вузла
E. AV-вузла

10. Про яку патологію свідчить кардіограма, на якій інтервали R–R не є однаковими і коливаються від 0,6 до 1,0 мм?
A. Напад стенокардії
B. Порушення ритму серця
C. Інфаркт міокарда
D. Гіпертрофія лівого шлуночка
E. Усі відповіді невірні

Відповіді
1.D, 2.A, 3.C, 4.B, 5.E, 6.A, 7.A, 8.C, 9.D, 10.B.

Cитуаційні завдання
1. Під час обстеження у людини виявлено уповільнення провідності через AV-вузол. Поясніть, який метод обстеження є найоб’єктивнішим у такій ситуації і чому? Дайте назву такому стану.
2. При аналізі ЕКГ відмічено роздвоєння зубця R. Поясніть, про що це може свідчити.
3. У обстежуваного підозрюється порушення функції провідної системи міокарда. Поясніть: 
1) На основі якого функціонального дослідження можна зробити такий висновок? 
2) Які властивості міокарда дозволяє оцінити даний метод? 
3) Які діагностичні критерії характерні для такого стану?
4. Відстань між зубцями R на ЕКГ досліджуваного дорівнює 40 мм. Запис здійснювався на швидкості 50 мм/с. Розрахуйте ЧСС.
5. Відстань між зубцями R на ЕКГ досліджуваного дорівнює 20 мм. Запис здійснювався на швидкості 25 мм/с. Розрахуйте ЧСС.
6. Поясніть, яких змін слід чекати на ЕКГ і в яких відведеннях, якщо ліва межа серця визначається в V міжребір’ї на 3 см латеральніше середньоключичної лінії.
7. Поясніть, як зміниться співвідношення зубців ЕКГ у стандартних відведеннях за умов гіпертрофії правого шлуночка.
8. Під час аналізу ЕКГ дорослої людини виявлено, що амплітуда зубця R найбільша в 
I відведенні, а зубця S — в III. Поясніть, про що це може свідчити.
9. Під час аналізу ЕКГ дорослої людини виявлено, що амплітуда зубця R на ЕКГ найбільша в III відведенні, а зубця S — у I відведенні. Поясніть, про що це може свідчити.
10. Аналіз ЕКГ у людини показав, що тривалість інтервалу PQ дорівнює 0,4 с. Поясніть, про що це може свідчити.
11. Намалюйте, як виглядатиме ЕКГ, якщо в передсерді виникає мерехтіння (миготлива аритмія) в результаті порушення проведення збудження через нексуси.
12. Під час запису ЕКГ у здорової дитини в III відведенні виявлений найвищий зубець R. Поясніть, як називається такий тип ЕКГ, якому віку вона відповідає і чому.
13. Поясніть, чи відповідає тривалість указаних інтервалів віку дитини: у новонароджених інтервал PQ становить 0,13 с, інтервал QS — 0,05 с; у дошкільнят інтервал PQ — 0,14 с, інтервал QS — 0,04 с і у школярів інтервал PQ — 0,11 с, інтервал QS — 0,06 с.
14. У здорової новонародженої дитини зареєстрували ЕКГ. Поясніть, у якому із стандартних відведень можна чекати максимальної амплітуди зубця R і чому. У якому віці у дітей однаково часто зустрічається як нормограма, так і правограма?
15. Під час аналізу ЕКГ виявлено роздвоєння зубця R. Поясніть, про що це може свідчити.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Поширення збудження в серці найнаочніше представлене на ЕКГ. У даному випадку матиме місце збільшення тривалості інтервалу PQ на ЕКГ, оскільки даний інтервал відображає процеси поширення збудження передсердям і AV-вузлом. Такий стан називається AV-затримкою.
2. Зубець R відображає збудження основи серця, яке виникає в обох шлуночках синхронно. Тому зубець виявляється злитим. Якщо ж зубець роздвоєний, то збудження в одному шлуночку запізнювалося порівняно з другим. Це свідчить про порушення (уповільнення) проведення збудження в одній із ніжок пучка Гіса.
3. 1) На підставі реєстрації і аналізу ЕКГ. 
2) ЕКГ дозволяє оцінити збудливість, провідність, автоматію міокарда. 
3) Порушення провідності на рівні AV-вузла виражається в подовженні інтервалу PQ, на рівні ніжок пучка Гіса — в роздвоєнні зубця R.
4. За швидкості 50 мм/с 1 мм запису здійснюватиметься за 1 : 50 = 0,02 с. Це означає, що відстань між зубцями R 40 мм електрокардіограф зареєструє за 0,02 · 40 = 0,8 с, що і становить тривалість серцевого циклу обстежуваного. Таким чином,  ЧСС за 1 хв : 60 с : 0,8 с = 75 ударів.
5. За швидкості 25 мм/с 1 мм запису здійснюватиметься за 1 : 25 = 0,04 с. Отже, відстань між зубцями R 20 мм електрокардіограф зареєструє за 0,04 · 20 = 0,8 с, що і становитиме тривалість СЦ обстежуваного. Таким чином, ЧСС дорівнюватиме: 60 с : 0,8 с = 75 ударів.
6. На ЕКГ слід чекати максимального збільшення амплітуди зубця R у I відведенні, відхилення ЕВС (лівограму), що характерно для гіпертрофії лівого шлуночка.
7. За умов гіпертрофії правого шлуночка спостерігатиметься правограма — відхилення ЕВС серця вправо з найбільшою амплітудою зубця R у III стандартному відведенні.
8. Такі співвідношення зубців ЕКГ бувають за умов гіпертрофії лівого шлуночка, коли ЕВС відхилена вліво (лівограма).
9. Такі співвідношення зубців ЕКГ бувають за умов гіпертрофії правого шлуночка, коли ЕВС відхилена вправо (правограма).
10. Це свідчить про уповільнення проведення збудження через AV-вузол, що в даному випадку викликає неповну блокаду першого ступеня.
11. Під час миготливої аритмії на ЕКГ видно дуже часті хвилі Р, на тлі яких шлуночкові комплекси виникають рідше, в ритмі AV-вузла.
12. Це правограма. Вона характерна для дітей раннього віку, в яких маса правих відділів серця відносно більша, ніж лівих.
13. Тривалість вказаних інтервалів повинна відповідати таким показникам: у новонароджених інтервал PQ — 0,11 с, інтервал QS — 0,04 с; у дошкільнят інтервал PQ — 0,13 с, інтервал QS — 0,05 с; у школярів інтервал PQ — 0,14 с, інтервал QS — 0,06 с.
14. У новонароджених дітей максимальна амплітуда зубця R спостерігається в III стандартному відведенні (правограма), оскільки в цей період маса правих відділів серця відносно більша, ніж лівих. Наприкінці першого року життя маса лівих відділів серця збільшується, і на ЕКГ у цей період однаково часто можна зареєструвати як правограму, так і нормограму.
15. Зубець R відображає збудження основи серця, яке виникає в обох шлуночках синхронно. Тому зубець виявляється злитим. Якщо ж зубець роздвоєний, отже, збудження в одному шлуночку запізнюється порівняно з другим. Це свідчить про уповільнення (блокаду) проведення збудження в одній з ніжок пучка Гіса.

Тема 18. Системний кровообіг. Закони гемодинаміки, роль судин у кровообігу. Дослідження артеріального тиску та пульсу людини. Дослідження артеріального і венозного пульсу людини. Аналіз сфігмо- та флебограми. Дослідження регуляції кровообігу. Регуляція тонусу судин. Дослідження мікроциркуляції і  особливостей регіонального кровообігу. Дослідження динаміки лімфообігу.

Мотиваційна характеристика теми. Знання основних принципів гемодинаміки необхідне для забезпечення можливих шляхів підтримки гомеостазу за умов різних функціональних станів, а опанування навиків визначення артеріального тиску необхідне лікареві будь-якої спеціальності в його практичній діяльності.
Мета заняття:
1. Знати основні принципи гемодинаміки. 
2. Опанувати навичку виміру артеріального тиску у людини.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Класифікація судин за морфологічними і функціональними ознаками.
2. Системний кровообіг. Основні закони гемодинаміки.
3. Загальний периферичний опір судин.
4. Фактори, що забезпечують рух крові по судинах високого і низького тиску.
5. Лінійна й об’ємна швидкість руху крові в різних відділах судинного русла.
6. Час повного кругоообігу крові.
7. Кров’яний тиск, його види: артеріальний (систолічний, діастолічний, пульсовий, середній), капілярний, венозний.
8. Фактори, що впливають на величину кров’яного тиску.
9. Крива артеріального тиску, походження її хвиль.
10. Фізіологічні основи виміру кров’яного тиску в експерименті та клініці.
11. Базальний тонус, нервові та гуморальні механізми регуляції.
12. Регуляція системного кровообігу.
13. Судиноруховий центр, його структура, аферентні й еферентні зв’язки.
14. Пресорні та депресорні рефлекси: основні рефлексогенні зони, баро- і хеморецептори каротидного синуса і дуги аорти.
15. Рефлекси з рецепторів передсердя і порожнистих вен.
16. Нервові та гуморальні механізми регуляції кров’яного тиску.
17. Функції лімфи, її кількість в організмі.
Питання до письмової відповіді:
1. Основні принципи гемодинаміки і параметри, які вони визначають.
2. Визначте поняття кров’яного тиску і його видів.
3. Опишіть методи виміру АТ у людини: Ріва — Роччі, Короткова.
4. Опишіть походження тонів Короткова.
5. Намалюйте криву АТ, позначте її компоненти і опишіть походження її хвиль.
6.  Фізіологічні особливості регіонального кровообігу:
7. Поясніть походження базального тонусу судин.
8. Перелічіть механізми регуляції базального тонусу судин.
9. Перелічіть серцеві та судинні рефлекси, які впливають на роботу серця.
10. Опишіть гормони і біологічно активні речовини, які впливають на тонус судин.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження артеріального тиску у людини за методом Короткова.
2. Дослідження АТ у людини за пальпаторним методом Ріва — Роччі.
Методика реєстрації артеріального тиску 
у людини за методом Короткова
Величина АТ — це один із показників, за яким можна судити про роботу серця і стан судин організму. Аускультативний метод виміру АТ за Коротковим грунтується на вислуховуванні звуків, які виникають за умов стиснення судин манжетою. Внаслідок цього відбувається порушення ламінарної течії крові у звуженій ділянці. Цей метод дозволяє вимірювати тиск систоли і діастоли.
Для роботи необхідні: сфігмоманометр, стетофонендоскоп.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Пацієнта саджають боком до столу. Його руку кладуть на стіл. На оголене плече цієї руки накладають манжету так, щоб вона вільно охоплювала плече, але не стискувала тканини. Вимір проводять так: а) загвинчують клапан груші і пальпаторно визначають у ліктьовому згині місце найкращої пульсації артерії; б) над цим місцем встановлюють стетофонендоскоп; в) за допомогою груші поступово підвищують тиск у манжеті до повного стискання артерії; г) після цього легко відпускають гвинтовий клапан, поступово знижуючи тиск у манжеті, і стежать за показниками манометра. Показник манометра у момент появи першого звуку в артерії відповідає величині систолічного тиску. Показник манометра у момент різкого приглушення або зникнення звуку в артерії під час подальшого зниження тиску в манжеті відповідає величині тиску діастоли. Різниця між тиском систоли і діастоли називається пульсовим тиском.
Результати роботи та їх оформлення. До протоколу занести показники тиску. У висновках обгрунтувати походження систолічного, діастолічного і пульсового тиску крові. Порівняти отримані фактичні показники з нормою. 
Методика реєстрації артеріального тиску 
у людини пальпаторним методом Ріва — Роччі
Для роботи необхідний сфігмоманометр.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Накладають на плече манжету так, як за методом Короткова. Однією рукою пальпують пульс на променевій артерії, другою — за допомогою гумового балона нагнітають повітря в манжету вище передбачуваного тиску систоли. При цьому пульс зникає. Обережно знижують тиск, відкриваючи гвинтовий клапан і випускаючи повітря. Момент появи пульсу на променевій артерії відповідає систолічному тиску в плечовій артерії. Методом Ріва — Роччі виміряти діастолічний тиск неможливо.
Результати роботи та їх оформлення. Порівняєте фактичні показники АТ систоли з нормою.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Об’єм крові, що протікає через поперечний переріз судини за одиницю часу, прямо пропорційний:
A. Тиску крові в кінці судини
B. Різниці тиску на початку і в кінці судини
C. Опору судини потоку крові
D. Силі серцевих скорочень
E. В’язкості крові в судині

2. Фактори, які визначають величину АТ:
A. Сила скорочення міокарда шлуночків, робота скелетних м’язів, ОЦК, частота пульсу
B. Робота серця, периферичний опір судин, ОЦК, фізико-хімічні властивості крові
C. ОЦК, в’язкість крові, робота скелетних м’язів, частота пульсу
D. Стан периферійних судин, розширення капілярів, робота скелетних м’язів, частота пульсу
E. Кількість міжклітинної рідини, робота скелетних м’язів, частота пульсу, ОЦК

3. Відносно лінійної швидкості кровотоку правильним є таке твердження:
A. Лінійна швидкість кровотоку є найбільшою в капілярах
B. Прямо пропорційна об’ємній швидкості кровотоку і зворотно пропорційна площі поперечного перерізу судин
C. Не залежить від діаметра судин
D. Лінійна швидкість кровотоку в аорті найменша
E. Її величина в аорті та капілярах однакова

4. Якщо радіус судини зменшиться удвічі, то, згідно з формулою Пуазейля, периферійний опір:
A. Не зменшиться
B. Зменшиться в 16 разів
C. Зменшиться в 27 разів
D. Збільшиться в 9 разів
E. Збільшиться в 16 разів

5. Відповідно до законів гемодинаміки, кров’яний тиск і кровопостачання залежать від стану загального периферійного опору. Як зміниться кровопостачання за умов підвищення загального периферійного опору?
A. Серцевий викид зменшується, кровопостачання шкіри й органів черевної порожнини не змінюється
B. Серцевий викид збільшується, кровопостачання шкіри й органів черевної порожнини збільшується
C. Серцевий викид збільшується, кровопостачання шкіри й органів черевної порожнини зменшується
D. Серцевий викид зменшується, кровопостачання шкіри й органів черевної порожнини збільшується
E. Серцевий викид зменшується, кровопостачання шкіри й органів черевної порожнини зменшується

6. Час повного кровообігу в стані спокою приблизно становить:
A. 15 с
B. 23 с
C. 120 с
D. 10 хв
E. 25 хв

7. Кровообіг у різних відділах кровоносного русла має свої особливості. Яка основна характеристика кровообігу у великому колі?
A. Велика протяжність судин, високий гідростатичний тиск крові, рівномірний капілярний кровотік
B. Коротка протяжність судин, низький гідростатичний тиск крові, пульсуючий капілярний кровотік
C. Коротка протяжність судин, високий гідростатичний тиск крові, наявність подвійної сітки капілярів
D. Велика протяжність судин, низький гідростатичний тиск крові, рівномірний капілярний кровотік
E. Велика протяжність судин, високий гідростатичний тиск крові

8. У пацієнтів різного віку було відмічено, що швидкість поширення пульсової хвилі у літніх людей вища, ніж у молодих. Які вікові зміни серцево-судинної системи вплинули на результат дослідження?
A. ЧСС
B. Швидкість кровотоку
C. Величина серцевого викиду
D. Стан еластичності судинної стінки
E. Периферійний опір

9. Як змінюється об’ємна швидкість кровотоку в різних відділах судинного русла?
A. Менша в порожнистих венах
B. Максимальна в аорті
C. Мінімальна в капілярах
D. Однакова в усіх відділах системи кровообігу
E. Змінюється лише в артеріолах

10. У людини 50 років після 2-годинного перебування у ліжку швидке вставання призвело до виникнення запаморочення, і вона впала. Які порушення кровообігу спричинили цей стан?
A. Зникнення тонусу вен
B. Підвищення АТ
C. Зникнення тонусу артеріальних судин
D. Підвищення тонусу судин кінцівок
E. Підвищення тонусу судин легенів

Відповіді
1.В, 2.B, 3.B, 4.E, 5.E, 6.B, 7.A, 8.D, 9.C, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Чим зумовлений дикротичний підйом на сфігмограмі?
A. Закриттям мітрального клапана
B. Закриттям трикуспідального клапана
C. Закриттям аортального клапана
D. Закриттям легеневих клапанів
E. Швидким наповненням лівого шлуночка

2. Гідростатичний тиск на рівні серця у венулах порівняно з венами:
A. Більший
B. Менший
C. Однаковий
D. Відсутній
E. Мінімальний

3. Швидкість кровотоку:
A. Більша в капілярах, ніж в артеріолах
B. Більша у венах, ніж у венулах
C. Більша у венах, ніж в артеріях
D. Зменшується до нуля в низхідній аорті під час діастоли
E. Зменшується у звуженій частині кровоносної судини

4. Які висловлювання невірно зіставлені?
A. Ангіотензин2-конвертуючий фермент: 
метаболізм кінінів 
B. Стимуляція блукаючого нерва на шиї: 
брадикардія
C. Простациклін: вазодилатація
D. Збільшення тиску в сонних синусах: зменшення симпатичної імпульсації артеріол
E. Збільшення Н2 у тканинах: вазоконстрикція в тканинах

5. Яка з указаних речовин викликає підвищення АТ?
A. Простацикліни
B. Інгібітори ангіотензин2-перетворювального ферменту
C. Інгібітори NO-синтази
D. Інгібітори V1-рецепторів вазопресину
E. Інгібітори перетворювального для ендотеліну ензиму

6. Різниця тиску між міокардом і аортою найменша в:
A. Лівому шлуночку під час систоли
B. Лівому шлуночку під час діастоли
C. Правому шлуночку під час систоли
D. Правому шлуночку під час діастоли
E. Лівому передсерді під час систоли
7. Як змінюється лінійна швидкість кровотоку в різних відділах судинного русла?
A. Однакова в усіх відділах системи кровообігу
B. Змінюється за ходом судинного русла
C. Змінюється лише в капілярах
D. Змінюється лише в артеріолах
E. Залежить від тривалості серцевого циклу

8. Об’єм крові, що протікає через поперечний переріз судини за одиницю часу, зворотно пропорційний:
A. Тиску крові на початку судини
B. Різниці тиску на початку і в кінці судини
C. Опору потоку крові
D. Лінійній швидкості кровотоку в судині
E. Діаметру судини

9. Середній АТ ближчий до величини:
A. Систолічного тиску
B. Пульсового тиску
C. Діастолічного тиску
D. Хвиль тиску другого порядку
E. Хвиль тиску третього порядку

10. Артеріальний тиск максимальний під час:
A. Ізометричного скорочення шлуночків
B. Швидкого вигнання крові з шлуночків
C. Повільного вигнання крові з шлуночків
D. Протодіастоли
E. Ізометричного розслаблення шлуночків

Відповіді
1.C, 2.A, 3.D, 4.E, 5.C, 6.B, 7.B, 8.C, 9.C, 10.B.

Ситуаційні завдання
1. З рівняння Пуазейля виходить, що об’ємна швидкість крові значно залежить від радіуса судини. Вона пропорційна четвертому ступеню радіуса. Поясніть, чим зумовлена настільки висока залежність.
2. Розрахуйте, чому дорівнює лінійна швидкість руху крові в судині діаметром 0,3 см, якщо за 1 с через неї проходить 500 мл крові.
3. У здорової людини, що знаходиться в спокійному стані, студент, підраховуючи частоту пульсу, отримав показник 130 уд/хв. Поясніть, у чому причина помилки.
4. Поясніть, як змінюється швидкість пульсової хвилі під час старіння людини.
5. В одній кровоносній судині швидкість поширення пульсової хвилі становить 5,1 м/с і з віком дитини збільшується. У другій судині вона дорівнює 5,35 м/с, але з віком коливається мало. До якого типу належить кожна судина?
6. У обстежуваного чоловіка 26 років для визначення швидкості поширення пульсової хвилі зареєстровані реограма аорти і реовазограма лівого передпліччя. Відстань між електродами в ділянці аорти і першою (проксимально розташованою) парою електродів на передпліччі становила 52 см, час затримки пульсової хвилі за реовазограмою по відношенню до реограми аорти — 0,05 с. Розрахуйте швидкість поширення пульсової хвилі у пацієнта і оцініть її величину по відношенню до значень норми — (8В + 425) см/с, де В — вік обстежуваного. Поясніть, про що свідчить швидкість поширення пульсової хвилі у людини. З чим можуть бути пов’язані виявлені відхилення цього показника у людини?
7. Вимірюють АТ трьома способами:
1) Вводять в судину зігнуту голку, сполучену з манометром; голка при цьому повернена отвором проти струму крові. 
2) Те ж саме, але голка повернена отвором за струмом крові. 
3) Безкровний спосіб — з накладанням на кінцівку манжети (за Коротковим). 
У якому випадку виміряна величина тиску виявиться найбільшою, а в якому — найменшою?
8. Середній АТ становить 100 мм рт. ст. Розрахуйте величину опору судинної стінки, якщо ЧСС дорівнює 70 уд/хв, а УОС  — 74 мл.
9. Визначите периферійний опір, якщо АТ 130/70 мм рт. ст., ЧСС — 75 уд/хв, а УОС — 
70 мл.
10. Розрахуйте належний рівень систолічного АТ у дитини віком 8 міс.
11. Розрахуйте належний рівень систолічного АТ у дитини віком 3 роки.
12. При визначенні АТ у здорової дитини виявлено рівень АТ 76/35 мм рт. ст. Поясніть, якому віку дитини можуть відповідати ці показники.
13. Якому віку відповідає максимальне АТ у дитини 100 мм рт. ст., мінімальне — 50 мм рт. ст.?
14. Максимальний тиск у дитини 70 мм рт. ст., мінімальний — 30 мм рт. ст. Розрахуйте вік цієї дитини.
15. У двох здорових дітей виміряно максимальний АТ. В однієї з них — 85 мм рт. ст., у другої — 100 мм рт. ст. Поясніть, чим може бути зумовлений вищий АТ у другої дитини.
16. Одна дитина важить 4 кг, друга — 5,5 кг. Вік дітей однаковий. Поясніть, чи буде однаковим максимальний артеріальний тиск.
Відповіді до ситуаційних завдань
1. Шар рідини, безпосередньо прилеглий до стінки судини, практично не тече. Цей шар гальмує сусідній шар і так далі. Що вужча судина, то вплив цього фактора більший, і навпаки. У широкій судині пристінкове тертя мало впливає на центральні шари рідини. Це і є та додаткова причина, яка сприяє значному збільшенню об’ємної швидкості при збільшенні радіуса судини. Таким чином, основні фактори, що пояснюють настільки високу залежність об’ємної швидкості кровотоку від радіуса судини, — це стінки судини і пристінковий шар рідини.
2. Лінійна швидкість дорівнює 0,35 м/с.
3. Вочевидь, студент через недосвідченість враховував коливання стінки судини, не пов’язані безпосередньо з роботою серця, але досить сильні, аби їх можна було прийняти за пульсовий поштовх. У деяких людей це буває пов’язане з дикротичним підйомом. Тому справжня частота пульсу у них рівно вдвічі менша. У разі сумнівів можна під час підрахунку пальпувати не пульс, а серцевий поштовх або записати ЕКГ.
4. Швидкість пульсової хвилі побічно свідчить про стан стінки судин. У судинах більшості старих людей відбуваються склеротичні зміни, тому стінки таких судин жорсткіші, більш непружні, ніж у молодих. Пульсова хвиля швидше поширюється в більш пружному середовищі, тому у літніх людей швидкість її, як правило, більша.
5. Перша судина — артерія м’язового типу, друга — еластичного типу.
6. 1) 633 см/с.
2) Швидкість поширення пульсової хвилі характеризує стан еластичності та тонічного напруження стінок артеріальних судин. 
3) Відхилень у пацієнта не виявлено, значення відповідають віковим нормативам.
7. У першому випадку голка уведена проти струму крові, тому той шар крові, який «натикається» на голку, зупиняється. У результаті цього на манометр передається не лише дійсний тиск, але і кінетична енергія крові, яка зупинилася, що додалася до нього. Такий сумарний тиск називається кінцевим. Якщо ж голка введена за струмом крові, то вимірюється справжній (бічний) тиск, і отримана величина буде меншою. У разі ж виміру за Коротковим манометр реєструє не лише кінцевий тиск, але і додаткову силу, яку потрібно витратити, аби перетиснути тканини, що оточують судину. У цьому випадку вимірюваний тиск матиме найбільшу величину. Проте ця помилка відносно невелика і практично не впливає на оцінку отриманих даних.
8. Із законів гемодинаміки відомо, що опір у судинах дорівнює величині тиску, що ділиться на об’ємну швидкість: 
R = P/Q. 
Q (ХОК) = ЧСС · УОС = 70 · 75 = 5 л·хв. 
Тепер легко розрахувати, що опір судинної системи R дорівнює 20 мм рт. ст. / (л·хв).
9. За формулою Пуазейля периферійний опір дорівнює: 
ДД + 1/3 ПД · 1333 · 60 % : МОК. 
У нашому випадку периферійний опір становить 1440 дин/(см·с5).
10. У дітей першого року життя максимальний тиск у нормі розраховується за формулою:
АТ = 76 + 2n, де n — кількість місяців. 
Отже, у восьмимісячної дитини він має бути 92 мм рт. ст.
11. У дітей одного року і старших максимальний тиск у нормі розраховується за формулою:
АТ = 100 + 2n, де n — кількість років. 
Отже, у 3 роки він становитиме 106 мм рт. ст.
12. Наведені показники характерні для новонародженої дитини, оскільки у дітей першого року життя максимальний тиск у нормі розраховується за формулою: 
АТ = 76 + 2n, де n — кількість місяців.
13. Наведені показники характерні для дитини віком 1 рік, оскільки у дітей віком 1 рік і старших максимальний тиск у нормі розраховується за формулою: 
АТ = 100 + 2n, де n — кількість років.
14. Наведені показники характерні для новонародженої дитини, оскільки у дітей першого року життя максимальний тиск у нормі розраховується за формулою: 
АТ = 76 + 2n, де n — кількість місяців.
15. Вищий тиск у другої дитини може бути зумовлений віком. Перша дитина молодша, АТ у неї нижчий, тому що слабкіша сила серцевих скорочень, а судини відносно ширші.
16. У дітей одного віку, але більшої маси тіла, АТ вищий.

Практичні навички з фізіології системи кровообігу
Мотиваційна характеристика теми. Закріплення практичних навичок методів дослідження функціональних станів системи кровообігу, які використовуються з метою діагностики та лікування в клініці, — необхідна умова для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати:
1. Основні процеси, які лежать в основі функціональної активності органів серцево-судинної системи, і механізми їх регуляції.
2. Методики дослідження функціональних станів системи кровообігу та їх клінічне використання.
Перелік практичних навичок із фізіології системи кровообігу:
1. Малювати схеми графіків МПД водія ритму серця SA-вузла і типових кардіоміоцитів робочого міокарда шлуночків серця.
2. Аналізувати:
— ЕКГ;
— ФКГ;
— СФГ;
— ЕхоКГ;
— структуру серцевого циклу;
— реограму (РГ);
— показники АТ;
— показники венозного тиску.
3. Малювати схеми контурів регуляції системного кровообігу за умов різних фізіологічних станів організму.
4. Трактувати роль особливостей регіонального кровообігу і його регуляції (легеневого, коронарного, мозкового, черевного) для забезпечення пристосувальних реакцій.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. У яких судинах реєструється зникнення пульсового тиску?
A. В аорті
B. У артеріолах
C. У капілярах
D. У венулах
E. У венах

2. Як змінюється коронарний кровотік під час систоли шлуночків?
A. Збільшується
B. Зменшується
C. Не змінюється
D. Збільшується, потім зменшується
E. Зменшується, потім збільшується

3. З активізацією якого ферменту пов’язаний механізм дії ангіотензину2?
A. Гуанілатциклази
B. Протеїнкінази А
C. Фосфорилази С
D. Протеїнкінази А2
E. Тирозинкінази

4. З активізацією якого ферменту пов’язаний механізм дії вазоінтестинального пептиду?
A. Гуанілатциклази
B. Протеїнкінази А
C. Фосфорилази С
D. Протеїнкінази А2
E. Тирозинкінази

5. За умов підвищення АТ в аорті спрацьовують захисні механізми, за винятком:
A. Зменшення сили серцевих скорочень
B. Ефекту Анрепа
C. Рефлексу пресорецепторів дуги аорти
D. Зменшення ЧСС
E. «Закону серця» (Франка — Старлінга)

6. Яку з нижчеперелічених речовин найдоцільніше застосувати в перші години виникнення ішемічного інсульту?
A. Проінсулін
B. Компоненти крові
C. Антагоністи гліцинових рецепторів
D. Блокатори b-рецепторів
E. Тканинний активатор плазміногену

7. У людини виявили підвищення АТ. Укажіть можливу причину такого підвищення:
A. Гіперполяризація кардіоміоцитів
B. Розширення артеріол
C. Зменшення ЧСС
D. Підвищення тонусу судин
E. Підвищення тонусу парасимпатичної нервової системи

8. В експерименті у тварини задня кінцівка денервована і сполучена з реєструючими приладами. Як зміняться досліджувані показники, якщо тварині ввести речовину, що збільшує капілярну проникність?
A. Збільшиться маса кінцівки
B. Зменшиться маса кінцівки
C. Маса кінцівки не зміниться
D. Усі відповіді вірні
E. Усі відповіді невірні

9. Чому дорівнює тиск крові у венулах?
A. 40–60 мм рт. ст.
B. 5–15 мм рт. ст.
C. Близько 0 мм рт. ст.
D. 120/80 мм рт. ст.
E. 15–30 мм рт. ст.

10. Яка частина судинного русла створює найбільший опір потоку крові?
A. Аорта
B. Артерії
C. Артеріоли
D. Капіляри
E. Вени
Відповіді
1.B, 2.В, 3.С, 4.В, 5.E, 6.Е, 7.D, 8.A, 9.B, 10.C.
Тестові завдання до самоконтролю рівня знань за програмою «Крок-1»
1. У яких судинах реєструється різке падіння АТ?
A. В аорті
B. В артеріолах
C. У капілярах
D. У венулах
E. У венах

2. У яких судинах реєструється найнижчий АТ?
A. В аорті
B. В артеріолах
C. У капілярах
D. У венулах
E. У венах

3. Чому дорівнює тиск крові у капілярах?
A. 40–60 мм рт. ст.
B. 5–15 мм рт. ст.
C. Близько 0 мм рт. ст.
D. 120/80 мм рт. ст.
E. 15–30 мм рт. ст.

4. Чому дорівнює тиск крові в артеріолах?
A. 40–60 мм рт. ст.
B. 5–15 мм рт. ст.
C. Близько 0 мм рт. ст.
D. 120/80 мм рт. ст.
E. 15–30 мм рт. ст.

5. Чому дорівнює тиск крові у великих венах?
A. 40–60 мм рт. ст.
B. 5–15 мм рт. ст.
C. Близько 0 мм рт. ст.
D. 120/80 мм рт. ст.
E. 15–30 мм рт. ст.

6. Рефлекси з барорецепторів дуги аорти і каротидного синуса:
A. Нормалізують підвищений АТ
B. Запобігають підвищенню АТ
A. Не впливають на рівень АТ
B. Знижують нормальний АТ
C. Підвищують нормальний АТ

7. Величина ДАТ зумовлена:
A. Роботою міокарда
B. Кількістю циркулюючої крові
C. Периферичним опором судин
D. В’язкістю крові
E. Частотою пульсу

8. Імпульсна активність у депресорному нерві за умов підвищення АТ:
A. Не змінюється
B. Зменшується
C. Зникає
D. Посилюється
E. Усі відповіді невірні

9. Тонус гладком’язового шару судин підтримується за рахунок збудження:
A. Парасимпатичних нервів
B. Симпатичних нервів
C. Кори великих півкуль
D. Сірої речовини спинного мозку
E. Метасимпатичної нервової системи

10. Судини скелетних м’язів після внутрішньовенного вливання адреналіну:
A. Розширюються
B. Залишаються без змін
C. Спочатку розширюються, потім звужуються
D. Звужуються
E. Спочатку звужуються, потім розширюються
Відповіді
1.B, 2.E, 3.E, 4.A, 5.C, 6.A, 7.C, 8.D, 9.B, 10.A.
Ситуаційні завдання
1. У новонародженої тварини з обох боків перерізані і блукаючі, і симпатичні нерви, що іннервують серце. Поясніть, як зміниться ЧСС і чому.
2. Якщо приплив крові в передсердя істотно зростає і в них підвищується тиск, то відбувається рефлекторне підвищення утворення сечі. Поясніть, у чому фізіологічний сенс цієї реакції.
3. Людина раптово знепритомніла. Через деякий час знаходження в горизонтальному положенні свідомість постраждалого відновилася, але зберігається сплутаність свідомості, слабкість, запаморочення. Під час обстеження: дихання рівне, 20 за 1 хв; пульс слабкого наповнення; ЧСС — 260 уд/хв; АТ — 85/65 мм рт. ст. Поясніть: 
1) Яка вірогідна причина втрати свідомості? 
2) З чим можуть бути пов’язані виявлені зміни кардіогемодинаміки (АТ і ЧСС)? 
3) Яким чином (без вживання лікарських засобів) можна зменшити тахікардію? 
4) Чи зміниться при цьому АТ? Які фізіологічні механізми лежать в основі запропонованих маніпуляцій? 
4. В експериментальної тварини перерізані депресорні нерви, внаслідок чого сталося стійке підвищення АТ. Поясніть: 
1) Яку ситуацію, виникнення якої можливе в природних умовах, моделює експеримент із перерізуванням нервів-депресорів? 
2) Охарактеризуйте вказані нерви (розташування, фізіологічне значення й ін.). 
3) З чим пов’язане підвищення тиску?
5. Розрахуйте величину максимального АТ у дітей віком 4 міс. і 2 роки.
6. Розрахуйте, чому приблизно дорівнює вік дитини, якщо її максимальний АТ становить 
88 мм рт. ст.
7. Перед вами двоє дітей 8 років, однакової маси тіла, але в однієї дитини максимальний АТ дорівнює 115 мм рт. ст., а в другої — 120 мм рт. ст. Поясніть, хто з них хлопчик.
8. Відношення просвіту артерії та просвіту супровідних вен дорівнює 1 : 1. Поясніть, це дорослий чи дитина.
9. Аналіз СФГ виявив, що її амплітуда мала і відсутні вторинні підйоми на низхідному коліні. Поясніть, для дітей якого віку характерна така СФГ і чим зумовлені ці особливості.
10. Поясніть, чи відповідає вказана частота пульсу віковим нормам? Якщо ні, то внесіть поправки: у віці 1 тиж. частота пульсу становить 120 за 1 хв, у віці 6 міс. — 100 за 1 хв, у 1 рік —130 за 1  хв, у 5 років — 70 за 1  хв, у 10 років — 140 за 1  хв, у 15 років — 80 за 1  хв.
11. В обстежуваного для аналізу стану периферійного кровотоку зареєстрована СФГ плечової артерії, амплітуда якої була вдвічі нижча за нормативні дані, тривалість анакротичної частини 0,12 с (норма — 0,08–0,10 с), дикротична хвиля практично не виражена, тривалість циклу СФГ у середньому 0,6 с. Поясніть, чим можуть бути зумовлені виявлені особливості СФГ. Яку додаткову інформацію дає аналіз СФГ порівняно з пальпаторним дослідженням пульсової хвилі?
12. Поясніть, як змінилися б параметри гемодинаміки, якби стінки аорти повністю втратили еластичність?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. ЧСС зменшиться, оскільки у новонароджених тонус має лише симпатикус, його виключення уповільнить роботу серця.
2. Посилений приплив крові до передсердь призводить до збільшеного її викиду в аорту, а це, у свою чергу, викличе підвищення АТ. Збільшення сечоутворення зменшує кількість рідини в кровоносній системі та призводить до падіння АТ.
3. 1) Вірогідна причина — напад пароксизмальної тахікардії. За такого ступеня тахікардії значно знижується тривалість фази діастоли і, відповідно, заповнення під час діастоли шлуночків серця кров’ю. Зниження насосної функції серця призведе до зниження мозкового кровотоку і до гіпоксії головного мозку, що і стало причиною втрати свідомості. 
2) При падінні АТ зменшується імпульсація від барорецепторів судин, що веде до включення механізмів внутрішньої ланки саморегуляції — посилення серцевої діяльності. 
3) Найпростішим способом зменшення тахікардії є проведення окосерцевого рефлексу. 
4) Під час натискання на очні яблука подразнення передається в гіпоталамус, а далі — на центри довгастого мозку, де формується реакція у вигляді підвищення активності низхідного парасимпатичного впливу на серцевий ритм: ЧСС зменшується.
4. 1) При стійкій артеріальній гіпертензії відбувається адаптація барорецепторів, внаслідок чого імпульсація з них не надходить до судинорухового центру й АТ залишається на високому рівні. 
2) Депресорні (аортальні) нерви: лівий починається нервовими волокнами, що ідуть до центру від розташованих у дузі аорти рецепторів, правий — від барорецепторів правої підключичної артерії. Обидва нерви у складі горлових нервів йдуть до вузлуватих гангліїв блукаючих нервів, а звідти — до довгастого мозку. Ними поширюється імпульсація під час зміни АТ. 
3) За умов ненадходження пульсації від барорецепторів відбувається гальмування центральних нейронів блукаючого нерва і клітин, що мають вплив на спінальні центри. За реципрокним принципом дії збуджуються центри довгастого мозку, що викликає посилення роботи серця і зменшення просвіту судин, внаслідок чого підвищується АТ.
5. У дітей першого року життя належний максимальний тиск розраховується за формулою:
АТ = 76 +2n, де n — кількість місяців.
Отже, у чотиримісячної дитини він має бути 84 мм рт. ст. У дітей одного року і старше належний максимальний тиск розраховується за формулою:
АТ = 100 + 2n, де n — кількість років.
Отже, у 2 роки він дорівнює 104 мм рт. ст.
6. Вік цієї дитини близько 6 міс., оскільки у дітей першого року життя належний максимальний тиск розраховується за формулою:
АТ = 76 + 2n, де n — кількість місяців.
Тобто n = (88 – 76) : 2 = 6 міс.
7. У даному випадку час пульсової затримки 0,1 с, отже, швидкість пульсової хвилі 600 см/с.
8. Хлопчиком, у даному випадку, є дитина, у якої АТ 120 мм рт. ст., оскільки у хлопчиків віком від 5 до 9 років АТ на 5 мм вищий, ніж у дівчаток того ж віку.
9. Це дитина. У дітей перших місяців життя сумарний просвіт дорівнює просвіту артерій.
10. Описані особливості характеризують СФГ новонародженого. Вони зумовлені частими серцевими скороченнями, частим пульсом і малою еластичністю судинної стінки.
11. У віці 1 тиж. частота пульсу становить 140 за 1 хв, у віці 6 міс. — 130 за 1 хв, у 1 рік — 120 за 1 хв, у 5 років — 100 за 1 хв, у 10 років — 80 за 1 хв, у 15 років — 70 за 1 хв.
12. Подібні зміни СФГ можуть свідчити про підвищення судинного тонусу і тахікардію, що виявляються під час значної активації симпатоадреналової системи. Сфігмографія дозволяє отримати об’єктивний аналіз пульсової хвилі, визначити кількісні параметри таких характеристик пульсу, як напруження, наповнення, швидкість, що не можна виявити з допомогою фізикального пальпаторного дослідження.
13. Зміни були б дуже значними. Під час викиду крові в аорту весь систолічний об’єм не встигає пройти крізь неї через опір судинної системи. У результаті виникає тиск — потенційна енергія, у яку переходить енергія скорочення серця. Завдяки еластичності стінок аорти вони під впливом тиску крові розтягуються і тим самим запасають частину потенційної енергії. Під час діастоли стінки аорти спадаються, і нагромаджена енергія знову передається крові, сприяючи подальшому її просуванню. Якби аорта втратила еластичність, то і тиск крові під час систоли різко зріс би, навантаження на серце значно збільшилося, а кров почала б текти судинами переривчасто — лише під час систоли.

Тема 19. Рубіжний контроль з фізіології системи крові і кровообігу.

Перелік питань до підготовки з модульного контролю № 2
Фізіологія крові:
1. Загальна характеристика системи крові, склад і функції крові.
2. Поняття про гемостаз, механізми гемостазу та його регуляції.
3. Електроліти плазми крові, їх кількість. Осмотичний тиск крові, його величина і механізми його регуляції.
4. Білки плазми крові, їх функції, значення для ШОЕ.
5. Онкотичний тиск плазми крові, його величина і значення.
6. Кислотно-основна рівновага крові, роль буферних систем крові у підтримці її постійності.
7. Ацидоз і алкалоз, їх види за природою і механізмами виникнення.
8. Еритроцити, їх будова, хімічний склад, властивості та функції. Регуляція еритропоезу.
9. Гемоглобін, його будова, різновиди, види сполук, їх фізіологічна роль.
10. Лейкоцити, їх будова, властивості, види і функції. Регуляція лейкопоезу. Фізіологічний лейкоцитоз.
11. Вікові зміни вмісту Ер, Hb і лейкоцитів у крові (у дітей різного віку, літніх і старих людей).
12. Тромбоцити, їх будова і властивості, фізіологічна роль, кількісний вміст у крові.
13. Судинно-тромбоцитарний гемостаз, його механізми і фізіологічне значення.
14. Коагуляційний гемостаз, його механізми і фізіологічне значення.
15. Коагулянти, антикоагулянти, фактори фібринолізу. Їх фізіологічне значення.
16. Фізіологічна характеристика системи АВ0 крові. Умови сумісності крові донора і реципієнта.
17. Проби перед переливанням крові.
18. Фізіологічна характеристика резус-системи крові. Значення резус-належності при переливанні крові та при вагітності.
Фізіологія системи кровообігу:
1. Загальна характеристика системи кровообігу.
2. Фактори, які забезпечують рух крові судинами, його спрямованість і безперервність.
3. Автоматія серця. Мембранна природа автоматії.
4. Градієнт автоматії.
5. Потенціал дії атипових кардіоміоцитів синоатріального вузла, графічне зображення, механізми виникнення, фізіологічна роль.
6. Провідна система серця. Послідовність і швидкість проведення збудження серцевими волокнами.
7. Потенціал дії типових кардіоміоцитів шлуночків, механізм його виникнення, графічне зображення, фізіологічна роль.
8. Співвідношення за часом МПД і одиночного скорочення міокарда.
9. Періоди рефрактерності під час розвитку МПД типових кардіоміоцитів, їх значення.
10. Сполучення збудження і скорочення в міокарді. Роль іонів Са2+.
11. Механізми скорочення і розслаблення міокарда.
12. Векторна теорія формування ЕКГ. Електрокардіографічні відведення.
13. Походження зубців, сегментів, інтервалів ЕКГ, їх параметри. Намалювати ЕКГ у II стандартному відведенні.
14. Серцевий цикл, його фази, їх фізіологічна роль.
15. Роль клапанів серця.
16. Тони серця, механізм їх походження. Відмінності I і II тонів.
17. ФКГ, її аналіз.
18. Артеріальний пульс. Його походження. СФГ, її графічне зображення і аналіз.
19. Міогенні механізми регуляції діяльності серця (закон Франка — Старлінга, ефект Анрепа).
20. Характер і механізми впливів симпатичних нервів на діяльність серця.
21. Роль симпатичних рефлексів у регуляції серцевої діяльності.
22. Характер і механізми впливів парасимпатичних нервів на діяльність серця.
23. Роль парасимпатичних рефлексів у регуляції серцевої діяльності.
24. Гуморальна регуляція діяльності серця. Залежність діяльності серця від іонного складу крові.
25. Особливості структури і функції судин різних відділів кровоносної системи.
26. Венозне повернення крові до серця, його механізми, фактори, що впливають на його величину.
27. Основний закон гемодинаміки.
28. Значення в’язкості крові для кровообігу. Фактори, що впливають на в’язкість крові.
29. Лінійна і об’ємна швидкість кровотоку в різних відділах судинного русла, її параметри. Фактори, що впливають на величину швидкості.
30. Кров’яний тиск і його величина у різних відділах судинного русла.
31. Артеріальний тиск. Фактори, що впливають на його величину.
32. Методи дослідження артеріального тиску.
33. Кровообіг у капілярах. Механізми обміну рідини і речовин між кров’ю і тканинами.
34. Кровообіг у венах, вплив на нього гравітації. Фактори, що визначають величину венозного тиску.
35. Тонус артеріол і венул, його значення.
36. Вплив судинорухових нервів на тонус судин.
37. Міогенна і гуморальна регуляція тонусу судин.
38. Роль речовин, які виділяє ендотелій судин, у регуляції судинного тонусу.
39. Гемодинамічний центр. Рефлекторна регуляція тонусу судин.
40. Пресорні та депресорні рефлекси.
41. Рефлекторна регуляція кровообігу за умов зміни положення тіла в просторі (ортостатична проба).
42. Регуляція кровообігу під час м’язової роботи.
43. Особливості кровообігу в судинах головного мозку і його регуляція.
44. Особливості кровообігу в судинах серця і його регуляція.
45. Особливості кровообігу в судинах печінки і його регуляція.
46. Особливості кровообігу в судинах нирок і його регуляція.
47. Особливості легеневого кровообігу і його регуляція.
48. Механізм утворення лімфи. Рух лімфи по судинах.
Перелік практичних навичок до підготовки 
з модульного контролю № 2
1. Правила взяття крові у людини і приготування мазка крові.
2. Визначення об’ємного співвідношення плазми і формених елементів та його оцінка.
3. Визначення кількості еритроцитів у крові за допомогою лічильної камери Горяєва.
4. Визначення кількості гемоглобіну в крові за методом Салі.
5. Розрахунок кольорового показника крові та його оцінка.
6. Аналіз і оцінка гемограм людини.
7. Визначення кількості лейкоцитів у 1 л крові за допомогою лічильної камери Горяєва.
8. Визначення лейкоцитарної формули у мазку крові та її оцінка.
9. Аналіз і оцінка тромбоеластограми.
10. Аналіз і оцінка коагулограми.
11. Визначення часу згортання крові та його оцінка.
12. Визначення тривалості кровотечі за Дюком.
13. Визначення групи крові за системою АВ0 з допомогою стандартних сироваток.
14. Визначення групи крові за системою АВ0 з допомогою цоліклонів.
15. Визначення групи крові за системою Rh (D) з допомогою анти-D-моноклональних антитіл.
16. Експрес-методика визначення груп крові за системою AB0+D з допомогою моноклональних антитіл.
17. Заходи, що проводяться перед переливанням крові.
18. Малювати схеми графіків МПД водія ритму серця SA-вузла і типових кардіоміоцитів робочого міокарда шлуночків серця.
19. Аналізувати:
— електрокардіограму (ЕКГ);
— фонокардіограму (ФКГ);
— сфігмограму (СФГ);
— ехокардіограму (ЕХоКГ);
— структуру серцевого циклу;
— серцевий викид (СВ);
— реограму (РГ);
— показники артеріального тиску;
— показники венозного тиску.
20. Малювати схеми контурів регуляції системного кровообігу за різних фізіологічних станів організму.
21. Трактувати роль особливостей регіонального кровообігу і його регуляції (легеневого, коронарного, мозкового, черевного) для забезпечення пристосувальних реакцій.
ФІЗІОлогія дихання 
Конкретні цілі:
1. Трактувати поняття системи дихання і механізми регуляції параметрів газового гомеостазу на підставі аналізу фізіологічних критеріїв функцій виконуючих структур системи, що забезпечують процеси дихання.
2. Робити висновки про стан кожного з етапів процесу дихання на підставі аналізу параметрів, що характеризують зовнішнє дихання, дифузію газів через дихальну мембрану, транспортування газів кров’ю, дифузію газів між кров’ю і тканинами відповідно до рівня метаболізму.
3. Робити висновки про стан регуляції процесів дихання на підставі аналізу параметрів зовнішнього дихання за умов фізичного навантаження та проб із затримкою дихання.
4. Аналізувати регульовані параметри, що характеризують стан газообміну, і робити висновки про механізми регуляції процесу дихання у людини за різних умов.
5. Робити висновки про опір дихальних шляхів і регуляцію їх просвіту на підставі аналізу результатів пневмотахометрії (пневмотахографії).
6. Пояснювати вікові особливості процесу дихання та їх регуляції. Обгрунтовувати фізіологічні основи спірометрії, спірографії, пневмотахометрії, визначення параметрів газообміну.

Тема 20. Загальна характеристика системи дихання. Дослідження механізму вдиху і видоху. Дослідження зовнішнього дихання. Дослідження показників спірометрії, спірографії, пневмотахометрії. Механізми газообміну у легенях і транспортування газів кров’ю. Дослідження нервової і гуморальної регуляції дихання.

Мотиваційна характеристика теми. Знання механізмів зовнішнього дихання й аналіз його показників необхідні для розуміння та оцінки процесу дихання за умов різних функціональних станів.
Мета заняття. Знати:
1. Будову і функції дихальної системи. 
2. Статичні та динамічні показники зовнішнього дихання за умов різних функціональних станів.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Будова і функції дихальної системи.
2. Значення дихання для організму.
3. Етапи дихання, їх послідовність і фізіологічне значення.
4. Статичні та динамічні показники зовнішнього дихання.
5. Дихальний цикл.
6. Біомеханіка вдиху і видиху.
7. Тиск у плевральній порожнині. Його зміна під час дихання.
8. Фізіологічна характеристика дихальних шляхів, їх функції.
9. Структури ЦНС, що забезпечують періодичність дихання.
10. Структури заднього мозку, їх роль у генерації основного ритму дихання та регуляції вдиху.
11. Роль пневмотаксичного центру в гальмуванні вдиху, регуляції об’єму і частоти дихання.
12. Центр апное. Його роль.
Питання до письмової відповіді:
1. Перерахуйте етапи дихання, укажіть їх значення для організму.
2. Перерахуйте дихальні об’єми і ємності, дайте їм визначення.
3. Опишіть фізіологічне і клінічне значення визначення належних величин показників вентиляції легенів.
4. Замалюйте схему спірограми людини. Укажіть основні показники.
5. Поверхневе натягнення альвеол, його механізми.
6. Сурфактант, його значення.
7. Склад вдихуваного, видихуваного й альвеолярного повітря.
8. Парціальний тиск і напруження кисню і вуглекислого газу в альвеолярному повітрі, венозній та артеріальній крові.
9. Газообмін у легенях, його механізм.
10. Газообмін у тканинах, його механізми.
11. Дифузійна здатність легенів, фактори, що впливають на її величину.
12. Роль іритантних, j-рецепторов і пропріорецепторів у регуляції дихання.
13. Захисні дихальні рефлекси.
14. Роль опору дихальних шляхів у диханні.
15. Довільна регуляція дихання.
16. Напишіть, що таке дихальний центр, які структури дихального центру забезпечують автоматію дихання.
17. Намалюйте схему довгастого мозку, укажіть розташування бульбарного відділу дихального центру.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження життєвої ємності легенів за допомогою спірометрії.
2. Дослідження показників зовнішнього дихання за допомогою спірографії.
Методика дослідження життєвої 
ємності легенів за допомогою спірометрії
Спірометрія — метод визначення життєвої ємності легенів (ЖЄЛ) і складових її об’ємів.
Функціональний стан легенів залежить від віку, статі, фізичного розвитку і деяких інших факторів. Для оцінки функції зовнішнього дихання в даної особи слід порівнювати виміряні у неї легеневі об’єми з належними величинами. Належні величини розраховують за формулою або визначають за номограмами. Відхилення на 
±15 % розцінюють як неістотні.
Для роботи необхідні: водяний або сухоповітряний спірометр, носовий затискач, клапанний пристрій, загубник, кран, спирт, бавовняна тканина.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Мундштук спірометра протирають бавовною, змоченою спиртом. Випробовуваний після максимального вдиху робить максимально глибокий видих у спірометр. За шкалою спірометра визначають ЖЄЛ. Точність результатів підвищується, якщо вимірювання ЖЄЛ повторюють кілька разів і обчислюють середню величину. За умов неодноразових вимірів необхідно кожного разу встановлювати шкалу спірометра у вихідне положення. Для цього у водяного спірометра з внутрішнього циліндра витягують пробку, і циліндр опускається, а в сухоповітряного (сухого) спірометра повертають вимірювальну шкалу і нульове ділення поєднують зі стрілкою. Визначають ЖЄЛ у положенні випробовуваного стоячи або лежачи, а також після фізичного навантаження. Відзначають різницю між результатами вимірів.
Для вимірювання легеневих об’ємів, складових ЖЄЛ доцільно з’єднати спірометр через кран з клапанним пристроєм і загубником. Випробовуваний, у якого ніс затиснутий носовим затискачем, дихає крізь загубник і клапанний пристрій. Спочатку кран встановлюють так, щоб вдихуване повітря надходило в спірометр. Підраховують кількість дихальних рухів. Розділивши показання спірометра на кількість видихів, зроблених у спірометр, визначають дихальний об’єм повітря.
Для визначення резервного об’єму видиху випробовуваного просять зробити після чергового спокійного видиху максимальний видих у спірометр. За шкалою спірометра визначають резервний об’єм видиху. Повторюють виміри кілька разів, обчислюючи середню величину.
Резервний об’єм вдиху можна визначити двома способами: обчислити або виміряти спірометром. Для його обчислення необхідно від величини ЖЄЛ відняти суму дихального і резервного об’ємів повітря. Під час виміру резервного об’єму вдиху спірометром у нього набирають певний об’єм повітря і випробовуваний після спокійного вдиху робить максимальний вдих із спірометра. Різниця між первинним об’ємом повітря у спірометрі й об’ємом, що залишився там після глибокого вдиху, відповідає резервному об’єму вдиху.
Залишковий об’єм повітря можна виміряти лише непрямими методами. Принцип таких методів полягає в тому, що в легені або вводять чужорідний газ типу гелію (метод розведення), або вимивають азот, що міститься в альвеолярному повітрі, змушуючи випробовуваного дихати чистим киснем (метод вимивання). В обох випадках шуканий об’єм обчислюють, виходячи з кінцевої концентрації газу. Останнім часом набуло значного поширення вимірювання залишкового об’єму повітря за допомогою інтегрального плетизмографа. Вважається, що за нормою залишковий об’єм становить 25–30 % від величини ЖЄЛ.
Результати роботи та їх оформлення. Отримані дані внесіть до табл. 9.1.
Порівняйте величину ЖЄЛ, виміряну спірометром, з належною ЖЄЛ, знайденою за номограмою. Розрахуйте залишковий об’єм, а також ємності легенів: загальну ємність легенів, резерв вдиху (ємність вдиху) і функціональну залишкову ємність. Зробіть висновок, від яких факторів залежить величина ЖЄЛ.
Методика дослідження показників зовнішнього дихання за допомогою спірографії
Спірографія — метод графічної реєстрації показників функції зовнішнього дихання за допомогою спірографа. Спірограф — прилад замкнутої газообмінної системи. Основні елементи спірографа —  один або частіше два водяні спірометри, які разом із кранами, трубопроводами, вентиляторами, поглиначами вологи та вуглекислого газу, газоаналізатором і записуючим кімографом утворюють замкнуту повітряну систему.
Легеневі об’єми і ємності залежать від віку, статі, розмірів тіла, положення його у просторі та ступеня тренованості. У жінок ЖЄЛ у середньому на 25 % менша, ніж у чоловіків. У молодих людей ЖЄЛ можна обчислити, виходячи з такого емпіричного рівняння: 
ЖЄЛ (л) = 2,5 · зріст (м).
Для роботи необхідні: спірограф, стерильні загубники або маска, затискач для носа, спирт, бавовняна тканина.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Перед дослідженням апарат необхідно включити в мережу і перевірити систему протягом 3–4 хв. Перші 2 хв випробовуваний дихає атмосферним повітрям, потім за допомогою загубника за умов вимкненого носового дихання (затискач для носа) він повністю переходить на дихання в спірограф у фазі «кінець видиху — початок вдиху». На рухомій стрічці реєструються усі дихальні коливання. Крива, записана за допомогою спірографа, називається спірограмою. Залежно від типу спірографа масштаб його шкали може бути 1 : 20 або 1 : 40 
(1 мм шкали по вертикалі відповідає 20 або 40 мл).
За допомогою спірограми визначають такі показники:
1. Частота дихання (ЧД) — кількість дихань за 1 хв. Для визначення цього показника реєструють дихальні рухи у спокійному стані протягом 3–5 хв. Підраховують кількість зубців на спірограмі, яку відповідно ділять на 3 (5).
2. Дихальний об’єм (ДО) — кількість повітря, яку людина вдихає і видихає під час спокійного дихання. Для визначення цього показника за записом спірограми обчислюють середню висоту (амплітуду) дихальних рухів, множать її на відстань просування дзвону в приладі відповідно до масштабу шкали приладу. Наприклад, якщо середня амплітуда дихального циклу становить 21 мм, а масштаб шкали 1 : 20, то ДО = 21 · 20 = 420 мл. Фізіологічна норма показника коливається від 350 до 650 мл.
3. Хвилинний об’єм дихання (ХОД) — кількість повітря, що вдихається або видихається за 1 хв. Цей показник характеризує інтенсивність дихання і процес вентиляції за умов спокою. Обчислюють ХОД шляхом множення дихального об’єму на частоту дихання: ХОД = ДО · ЧД.
У нормі величина ХОД коливається від 5 до 10 л. Збільшення ХОД свідчить про підвищену роботу органів дихання в результаті розвитку дихальної недостатності, зниження вказує на пригнічення компенсаторних механізмів.
4. Життєва ємність легенів (ЖЄЛ) — максимальна кількість повітря, яку можна видихнути після максимального вдиху. Дослідження проводять тричі, враховуючи кращий показник. Нормальна величина ЖЄЛ коливається від 2500 до 5000 мл. На спірограмі визначають відстань від вершини інспіраторного до вершини експіраторного коліна і відповідно до масштабу шкали спірографа роблять перерахунок у мілілітри. Наприклад, якщо відстань на шкалі дорівнює 150 мм, то при масштабі спірографа 1 : 20 величина ЖЄЛ становитиме 150 · 20 = 3000 мл. 
Життєва ємність легень включає три об’єми: ДО, резервний об’єм вдиху (РОвд) і резервний об’єм видиху (РОвид). У клінічній практиці збільшення ЖЄЛ спостерігається рідко. Її зниження свідчить про зменшення дихальної поверхні легенів, а також про рестриктивне порушення вентиляції (до рестриктивного типу вентиляції належать усі патологічні стани, при яких знижуються дихальні екскурсії легенів).
5. Резервний об’єм вдиху (РОвд) — об’єм повітря, яке можна вдихнути додатково після звичайного вдиху. Випробовуваному після спокійного видиху пропонують зробити глибокий вдих, потім за спірограмою вимірюють відстань від вершини спокійного вдиху до вершини додаткового глибокого вдиху. Якщо ця відстань становить 70 мм, а масштаб шкали спірографа 1 : 20, то РОвд = 70 · 20 = 1400 мл. У нормі цей показник коливається від 1300 до 2000 мл.
6. Резервний об’єм видиху (РОвид) — об’єм повітря, яке можна додатково видихнути після звичайного видиху. Його величину обчислюють за спірографічною кривою від нижнього краю видиху до його нижньої точки. Нормальна величина РОвид коливається в межах від 1500 до 2000 мл.
7. Об’єм форсованого видиху за першу секунду (ОФВ1).
8. Тривалість нормального вдиху і видиху визначають під час швидкості руху паперу 
600 мм/хв. Випробовуваний робить спокійні дихальні рухи. На спірограмі визначають у міліметрах тривалість обох фаз дихання й обчислюють відношення тривалості фази вдиху до фази видиху. У нормі співвідношення дорівнює 1 : 1,3 і збільшується за наявності у хворих обструктивних процесів.
9. Максимальна вентиляція легенів (МВЛ) — об’єм повітря, що проходить крізь легені через певний проміжок часу під час дихання з максимально можливою частотою і глибиною. Діагностична цінність цього показника полягає в тому, що він відображає резерви дихальної функції, а зниження цих резервів служить ознакою патологічного стану. Для визначення максимальної вентиляції легенів здійснюють спірометричний вимір у випробовуваного, який проводить форсовану гіпервентиляцію з частотою дихальних рухів близько 40–60 за 1 хв. Тривалість дослідження повинна складати приблизно 10 с, інакше можуть розвиватися гіпервентиляційні ускладнення (респіраторний алкалоз). Максимальна вентиляція легенів залежить від віку, статі, зросту і маси тіла. У нормі у молодої людини вона дорівнює 120–170 л/хв. Знижується МВЛ як за умов обструктивних, так і рестриктивних порушень вентиляції.
Спірографію під час фізичного навантаження, коли значно збільшуються хвилинний об’єм дихання і вживання кисню, доцільно проводити спірографом із двома спірометрами. За цих умов один спірометр заповнюють атмосферним повітрям, другий — чистим киснем.
Випробовуваний, працюючи на велоергометрі, дихає із спірометра, заповненого атмосферним повітрям. У міру поглинання кисню з цього спірометра в нього надходить відповідна кількість чистого кисню з іншого спірометра. Під час цього реєструють два записи. Один відображає частоту і глибину дихання, другий — кількість поглиненого кисню за 1 хв — хвилинне поглинання кисню (ХПК); у спокої в нормі цей показник становить 200–300 мл/хв.
Результати роботи та їх оформлення. На спірограмі визначіть легеневі об’єми і ємності, ХОД, МВЛ, ХПК. Порівняйте дані у спокої та за умов фізичного навантаження, фактичні результати з нормою. Зробіть висновки.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Які необхідно мати дані для оцінки життєвої ємності легенів (ЖЄЛ)?
A. ЖЄЛ обстежуваного
B. Стать і вік обстежуваного
C. Зріст і стать обстежуваного
D. Загальну ємність легенів
E. Дані фізичного розвитку

2. Про наявність якого захворювання легенів можна думати за умов збільшення залишкового об’єму?
A. Пневмонії
B. Плевриту
C. Емфіземи
D. Бронхіту
E. Туберкульозу

3. Про що свідчить зниження індексу Тіффно?
A. Збільшення бронхіальної прохідності
B. Зниження ефективності дихання
C. Порушення поглинання кисню
D. Зниження бронхіальної провідності
E. Зміна загальної ємності легенів

4. Які об’єми утворюють функціональну залишкову ємність?
A. Залишковий об’єм і резервний об’єм видиху
B. Залишковий об’єм і альвеолярний мертвий простір
C. Дихальний об’єм і резервний об’єм вдиху
D. Дихальний об’єм і резервний об’єм видиху
E. Дихальний об’єм і резервний об’єм вдиху і видиху

5. Які об’єми утворюють ЖЄЛ?
A. Залишковий об’єм і резервний об’єм видиху
B. Залишковий об’єм і альвеолярний мертвий простір
C. Дихальний об’єм і резервний об’єм вдиху
D. Дихальний об’єм і резервний об’єм видиху
E. Дихальний об’єм і резервні об’єми вдиху та видиху

6. Фактичні показники зовнішнього дихання можна визначити:
A. За формулами і таблицями
B. За таблицями і номограмами
C. Методом спірографії
D. Методом спірометрії
E. Методами спірографії та спірометрії

7. Належні показники зовнішнього дихання можна визначити:
A. За формулами і таблицями
B. За таблицями і номограмами
C. Методом спірографії
D. Методом спірометрії
E. Методами спірографії та спірометрії

8. Який об’єм не входить у ЖЄЛ?
A. Дихальний об’єм
B. Резервний об’єм вдиху
C. Залишковий об’єм
D. Резервний об’єм видиху
E. Усе вищеперелічене

9. Від яких факторів залежить ЖЄЛ?
А. Вік
В. Стать
С. Зріст і маса тіла
D. Рівень фізичного розвитку
Е. Усе вищеперелічене

10. Чому дорівнює хвилинний об’єм дихання, якщо ЧД — 15 за 1 хв, ДО — 500 мл, а ЖЄЛ — 
4000 мл?
A. 20 000 мл
B. 9000 мл
C. 7500 мл
D. 6000 мл
E. 4000 мл

Відповіді
1.B, 2.C, 3.A, 4.A, 5.E, 6.A, 7.E, 8.C, 9.B, 10.D.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Обстежуваний після кількох спокійних вдихів робить максимальний вдих, а потім максимально глибокий видих у спірометр, на шкалі якого реєструється об’єм, що видихається. Який показник зовнішнього дихання визначається за цих умов?
A. Резервний об’єм вдиху
B. Форсована життєва ємність легенів
C. ЖЄЛ
D. Швидкість видиху
E. Об’єм форсованого видиху

2. Який об’єм повітря називається залишковим?
A. Об’єм повітря, що залишається у повітроносних шляхах після спокійного видиху
B. Об’єм повітря, що залишається в легенях після максимального видиху
C. Об’єм повітря, що залишається в легенях після субмаксимального видиху
D. Сума резервних об’ємів вдиху і видиху
E. Різниця між резервним об’ємом видиху й 
об’ємом мертвого простору

3. Який об’єм можна визначити, якщо від 
об’єму життєвої ємності легенів відняти дихальний об’єм і резервний об’єм вдиху?
A. Залишковий об’єм
B. Функціональний залишковий об’єм
C. Об’єм функціонального мертвого простору 
D. Об’єм анатомічного мертвого простору
E. Резервний об’єм видиху
4. Випробовуваний здійснює максимально глибокий вдих і потім робить максимально глибокий і швидкий видих. Прилад показує об’єм повітря, що видихається, і об’єм повітря, що видихається за першу секунду. Які параметри зовнішнього дихання показує прилад?
A. Резервний об’єм видиху й індекс Тіффно
B. ЖЄЛ і швидкість газообміну в альвеолах
C. Загальну ємність легенів і швидкість руху повітря в дихальних шляхах
D. Форсовану ЖЄЛ і об’єм форсованого видиху за першу секунду (ОФВ1)
E. Максимальну вентиляцію легенів та індекс Тіфно

5. Який із запропонованих показників не відповідає нормі?
A. Форсована ЖЄЛ на 20 % більше ЖЄЛ
B. ЖЄЛ 4,5–6 л
C. ОФВ1 70–90 % від ЖЄЛ
D. МВЛ 6 л
E. ДО 0,5 л

6. У 4 молодих людей зареєстрована спірограма. Під час визначення форсованої ЖЄЛ отримані об’єми форсованого видиху за першу секунду (ОФВ1). Укажіть, у кого з випробовуваних виявлено відхилення від норми?
A. ОФВ1 70 % від ЖЄЛ у першої людини
B. ОФВ1 90 % від ЖЄЛ у другої людини
C. ОФВ1 80 % від ЖЄЛ у третьої людини
D. ОФВ1 50 % від ЖЄЛ у четвертої людини
E. Усі показники відхилені від норми

7. У чоловіка середнього віку, зросту і маси тіла зареєстровані такі параметри зовнішнього дихання: ЖЄЛ — 4,5 л; форсована ЖЄЛ — 
4,3 л; ОФВ1 — 2,15 л; ХОД — 6 л; ДО — 0,5 л. Який параметр має відхилення від норми?
A. ЖЄЛ
B. Форсована ЖЄЛ (ФЖЄЛ)
C. ОФВ1 (проба Тіффно)
D. ХОД
E. Дихальний об’єм (ДО)

8. Про що свідчить зниження об’єму форсованого видиху за першу секунду (проба Тіффно) за умов нормальної ЖЄЛ?
A. Слабкість скорочення дихальних м’язів
B. Звуження просвіту ділянок повітроносних шляхів
C. Зниження збудження експіраторних нейронів
D. Збільшення функціонального мертвого простору
E. Зниження збудливості a-адренорецепторів бронхів
9. Яка кількість повітря залишається в легенях після глибокого видиху?
A. 100 мл
B. 2000 мл
C. 500 мл
D. 1000 мл
E. 10 мл
10. Які показники складають загальний об’єм легенів?
A. ЖЄЛ і залишковий об’єм
B. Дихальний об’єм і функціональна залишкова ємність
C. Резервний об’єм вдиху і резервний об’єм видиху
D. Функціональна залишкова ємність і ємність вдиху
E. Ємність вдиху і залишковий об’єм
Відповіді
1.С, 2.В, 3.Е, 4.D, 5.A, 6.D, 7.C, 8.B, 9.D, 10.A.

Ситуаційні завдання
1. Розрахуйте ефективність легеневої вентиляції при дихальних об’ємах (ДО), що дорівнюють 500, 1000, 1500 мл, та за умов, що функціональна залишкова ємність дорівнює 2500 мл.
2. Розрахуйте, чому дорівнюють: ДО, РОвд і РОвид, функціональна залишкова ємність (ФЗЄ) і ємність вдиху (Євд), якщо ЖЄЛ дорівнює 
4000 мл, а співвідношення складових її об’ємів знаходиться в межах норми.
3. Розрахуйте, чому дорівнює належна ЖЄЛ у жінки зростом 165 см у 30-літньому віці.
4. Розрахуйте належну ЖЄЛ у чоловіка віком 45 років, якщо його зріст 181 см.
5. Дослідження дихальних об’ємів у людини 65 років, зростом 170 см показало, що ЖЄЛ дорівнює 4800 мл, загальна ємність легенів — 6800 мл. Визначте, чи є порушення легеневої вентиляції у цієї людини, якщо співвідношення ДО, складових ЖЄЛ залишилися в межах норми.
6. Розрахуйте, на яку величину зміниться ХОД, якщо у спокої кількість дихальних рухів (ЧД) дорівнювала 20 за 1 хв, ДО — 600 мл, а під час фізичної роботи ЧД збільшилася удвічі, ДО — на 300 мл.
7. Розрахуйте, якою має бути ЖЄЛ у чоловіка, основний обмін (ОО) якого становить 1800 ккал на добу.
8. Розрахуйте належну ЖЄЛ у жінки, якщо відомо, що її ОО дорівнює 1500 ккал на добу.
9. Розрахуйте, чому приблизно дорівнює об’єм альвеолярного повітря в кінці звичайного видиху і в кінці звичайного вдиху.
10. Розрахуйте, як змінюється склад альвеолярного повітря під час спокійного дихання.
11. Спірометрія показала, що ЖЄЛ випробовуваного дорівнює 3800 мл, з неї РОвд — 1700 мл, РОвид — 1500 мл. Розрахуйте, скільки повітря надходить у цієї людини в альвеоли за 1 хв, якщо за цей час вона робить 18 дихальних рухів.
12. Троє людей однакового віку і статури беруть участь у забігу на 1000 м. У кінці дистанції ХОД у першого і другого становив по 120 000 мл, у третього — 60 000 мл; ЧД дорівнює відповідно 40, 80 і 40 за 1 хв. Розрахуйте, який, на вашу думку, бігун найбільш тренований і чому.
13. Визначення показало, що ЖЄЛ випробовуваного дорівнює 3000 мл. Із них 400 мл припадає на ДО. Розрахуйте, які у цієї людини об’єм альвеолярного повітря і коефіцієнт легеневої вентиляції, якщо відомо, що співвідношення дихальних об’ємів ЖЄЛ нормальне. Об’єм мертвого простору прийняти за 150 мл.
14. Поясніть, чи відповідають наведені дані дійсності. Відношення ХОД до маси тіла (кг) 
у період новонародженості дитини дорівнює 
190 мл/кг, в 1 рік — 100 мл/кг, у 6 років — 300 мл/кг, у дорослої людини — 170 мл/кг.
15. Розрахуйте величину ХОД у новонародженої дитини у спокої, якщо ДО дорівнює 20 мл.
16. Розрахуйте, у скільки разів ХОД дорослої людини в стані спокою більше ХОД новонародженої дитини, якщо ДО дорослого дорівнює 
500 мл.
17. У деяких людей, хворих на бронхіальну астму, на ранній її стадії відбувається збільшення ЖЄЛ. При лікуванні величина ЖЄЛ повертається до початкової. Поясніть це явище.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Ефективність легеневої вентиляції визначається відношенням об’єму повітря, який увійшов до альвеол, до того, який там знаходився. У альвеоли входить дихальний об’єм (ДО), плюс об’єм мертвого простору (ОМП), який становить 150 мл. У легенях перед вдихом міститься функціональна залишкова ємність (ФЗЄ), яка дорівнює сумі залишкового об’єму і резервного об’єму видиху. Звідси легко розрахувати, що ефективність легеневої вентиляції при заданих дихальних 
об’ємах дорівнюватиме відповідно 14; 34; 54 %.
2. У нормі ДО становить 20 %; РОвд і РОвид — по 40 % від ЖЄЛ; ФЗЄ = РОвид + ОО; Євд = 
= ДО + РОвд; ОО = 30 % ЖЄЛ. Отже, у даному випадку ДО = 800 мл; РОвд і РОвид — по 1600 мл; ФЗЄ = 2800 мл; Євд = 2400 мл.
3. Належна ЖЄЛ жінки = Н (21,78 – 0,101 А), де Н — зріст (см), А — вік (роки) — формула 
Болдуїна. У даному випадку належна ЖЄЛ = 
= 3620 мл.
4. За формулою Болдуїна належна ЖЄЛ чоловіка = Н (27,63 – 0,112 А), де Н — зріст (см), А — вік (роки). У даному випадку належна ЖЄЛ = 
= 4940 мл.
5. Відомо, що нормальне співвідношення дихальних об’ємів таке: ДО = 20 % ЖЄЛ; РОвд = РОвид = = 40 % ЖЄЛ. Легенева вентиляція (ЛВ) дорівнює: (ДО – ОМП) : ФОЕ; ФЗЄ = ОО + РОвид; ОО = 
= ЗЄЛ – ЖЄЛ. 
Належна ЖЄЛ за формулою Болдуїна для чоловіків = Н (27,63 – 0,112·А), де Н — зріст (см), А — вік (роки). В даному випадку належна ЖЄЛ = = 170 (27,63 – 0,112 · 65) = 3459,5 мл. Необхідно порівняти міру фактичної ЛВ з належною. Під час визначення належної ЛВ замість ЖЄЛ у розрахунку приймається належна ЖЄЛ. Після проведення розрахунків отримаємо, що фактично:
 ЛВ = (960 – 150) : (2000 + 1920) = 810 : 3920 = 
= 0,207, або 20,7 %, тоді як має бути:
ЛВ = (691,9 – 150) : (3340,5 + 1383,8) = 541,9 : : 4724,3 = 0,1147, або 11,47 %. Це виходить за межі допустимих коливань, що може спостерігатися як компенсаторний стан за умов погіршеного видиху.
6. МОД у спокої = ДО · ЧД = 20 · 600 мл = 
= 12 000 мл. 
Під час роботи ЧД = 40, ДО = 900 мл, МОД = = 40 · 900 мл = 35 000 мл. 
Таким чином, МОД зріс на 200 % (втричі) порівняно зі спокоєм.
7. За формулою Антоні належна ЖЄЛ у чоловіків: 2,6 · ОО = 2,6 · 1800 = 4680 мл.
8. За формулою Антоні належна ЖЄЛ у жінок: 2,2 · ОО = 2,2 · 1500 = 3300 мл.
9. У кінці звичайного видиху в легенях знаходиться функціональна залишкова ємність (ФЗЄ), мінус об’єм повітря мертвого простору (ОМП), що в нормі становить близько 2350–
2500 мл. У кінці звичайного вдиху до цього об’єму додається дихальний об’єм (ДО).
10. У легенях у спокої в альвеолах знаходиться ФЗЄ – ОМП, тобто 2500 мл. У ньому 14,4 % кисню, тобто 360 мл. Під час спокійного вдиху в альвеоли входить ДО – ОМП, тобто додатково надходить 72 мл О2. Загальна кількість останнього в альвеолярному повітрі сягає 432 мл. Об’єм альвеолярного повітря під час вдиху дорівнює 
2850 мл, отже, в ньому міститься тепер 15 % О2.
11. За один вдих 600 мл, за хвилину — 1080 мл.
ДО = ЖЄЛ – РОвид – РОвд
12. У тренованої людини найбільший ХОД досягається за найменшою ЧД за рахунок поглиблення дихання. Краще тренована перша людина, найгірше — третя.
13. Об’єм альвеолярного повітря дорівнює ФЗЄ – ОМП. Якщо ОО прийняти за 1500 мл, а РОвд таким, що дорівнює РОвид, то ці об’єми у такому разі дорівнюють по 1300 мл. Об’єм альвеолярного повітря звідси дорівнює: 1300 + 1500 – 
– 150 = 2650 мл. Легенева вентиляція дорівнює:
(ДО – ОМП) : ФЗЄ = (400 – 150) : 2800 = 9 %.
14. Дані невірні. У нормі відношення ХОД до маси тіла (кг) у перший день життя дитини становить 190 мл/кг, в 1 рік — 300 мл/кг, у 6 років — 17 мл/кг, у дорослої людини — 170 мл/кг.
15. Оскільки у спокої в новонародженої дитини ЧД сягає 60–70 за 1 хв, то ХОД у даному випадку дорівнює 120–140 мл/хв.
16. Оскільки ЧД у дорослої людини у спокої становить 16–18 за 1 хв, ХОД дорослого дорівнює 8–9 л, ХОД новонародженого — 0,12–0,14 л. Отже, ХОД дорослого більший за ХОД новонародженого у 57–75 разів.
17. За умов бронхіальної астми відбувається спазм дрібних бронхіол, що значно ускладнює дихання, особливо видих. За цих умов збільшення ЖЄЛ є компенсаторною пристосовною реакцією організму, яка забезпечує значне розтягування легенів під час вдиху, що за рахунок зростання еластичного напруження тканини альвеол сприяє енергійнішому видиху. Під час одужання відбуваються зворотні явища і ЖЄЛ зменшується, оскільки знижується необхідність в енергійнішому видиху.

Практичні навички з фізіології системи  дихання
Мотиваційна характеристика теми. Закріплення практичних навичок з методів дослідження системи дихання, які використовуються з метою діагностики і лікування в клініці, є необхідною умовою для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати:
1. Основні процеси, що лежать в основі функціональної активності органів дихання, і механізми їх регуляції. 
2. Методики дослідження функціональних станів системи дихання та їх клінічне використання.
Перелік практичних навичок з фізіології системи дихання:
1. Оцінювати стан кожного з етапів дихання і механізми регуляції на основі аналізу параметрів, які характеризують функції етапів дихання.
2. Оцінювати стан організму за показниками спірометрії.
3. Оцінювати стан організму за показниками спірографії.
4. Оцінювати стан організму за показниками пневмотахометрії.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Яка кількість повітря називається функціональною залишковою ємністю?
A. Кількість повітря, що залишається в легенях після спокійного видиху
B. Кількість повітря, що залишається в легенях після форсованого видиху
C. Сума об’ємів спокійного і резервного видиху
D. Кількість повітря, яку можна вдихнути після спокійного вдиху
E. Об’єм анатомічного мертвого простору

2. Як називається об’єм повітря, що являє суму дихального об’єму, резервного об’єму вдиху і резервного об’єму видиху?
A. Форсована ЖЄЛ
B. Об’єм анатомічного і функціонального мертвого простору
C. ФЗЄ
D. ЖЄЛ
E. ХОД

3. Які показники зовнішнього дихання збільшуються за умов регулярних занять спортом?
A. ЖЄЛ
B. ФЖЄЛ
C. ОФВ1
D. ДО
E. Усі вищеперелічені

4. Загальна плетизмографія тіла дозволяє оцінити:
A. Розтяжність легенів
B. Роботу легенів
C. Бронхіальний опір
D. Загальну ємність легенів
E. Вентиляційно-перфузійну відповідність

5. Альвеолярний мертвий простір:
A. Частина альвеол, які перфузуються, але не вентилюються
B. Частина альвеол, які перфузуються і вентилюються
C. Частина альвеол, які не перфузуються і не вентилюються
D. Частина альвеол, які не перфузуються, але вентилюються
E. Частина альвеол, які перфузуються

6. Гіповентиляція:
A. Вентиляція, під час якої рСО2 = 40 мм рт. ст.
B. Вентиляція, під час якої рСО2 > 40 мм рт. ст.
C. Збільшення частоти дихання
D. Вентиляція, під час якої рСО2 < 40 мм рт. ст.
E. Збільшення глибини дихання

7. Гіпервентиляція:
A. Вентиляція, під час якої рСО2 = 40 мм рт. ст.
B. Вентиляція, під час якої рСО2 > 40 мм рт. ст.
C. Збільшення частоти дихання
D. Вентиляція, під час якої рСО2 < 40 мм рт. ст.
E. Збільшення глибини дихання

8. Збільшення ДО спричинює зростання:
A. Альвеолярної вентиляції
B. Функціональної залишкової ємності
C. Об’єму мертвого простору
D. Резерву дихання
Е. Резервного об’єму видиху

9. Від яких параметрів залежить показник ЖЄЛ?
A. Частоти і глибини дихання
B. Статі, віку і зросту
C. Способу вимірювання
D. Величини атмосферного тиску
E. Парціального тиску О2 і СО2 у повітрі

10. Які зміни дихання реєструються після затримки дихання?
A. Тривала гіпервентиляція
B. Судомне дихання
C. Рефлекторне гіперпное
D. Рефлекторне апное
E. Дихання не змінюється

Відповіді
1.А, 2.D, 3.E, 4.E, 5.D, 6.B, 7.D, 8.A, 9.B, 10.C.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. При зміні яких показників аферентні імпульси в першу чергу впливають на активність дихального центру при затримці дихання?
A. Зміни об’єму легенів
B. Ступеня розтяжності волокон
C. Зміни тиску в плевральній порожнині
D. Зміни швидкості повітряного потоку
E. Зміни рН крові

2. Можливість довільної затримки дихання підтверджує:
A. Наявність гуморальної регуляції дихання й участь кори великих півкуль у регуляції дихання
B. Наявність лише нервової регуляції дихання
C. Наявність лише гуморальної регуляції дихання
D. Роль механорецепторів легенів у регуляції дихання
E. Автоматію нейронів дихального центру

3. Чому під час визначення максимальної хвилинної вентиляції пропонують дихати максимально глибоко і швидко протягом 15–20 с, а не 1 хв?
A. Втомлюються дихальні м’язи
B. Виникає гіпокапнія
C. Виникає гіперкапнія
D. Виникає ацидоз
E. Усе вищеперелічене

4. Які з нижчеперелічених факторів впливають на частоту і глибину дихання?
A. рН крові
B. Вміст О2 в крові
C. Вміст СО2 в крові
D. Аферентація від механорецепторів легенів
E. Усе вищеперелічене

5. Як зміниться дифузія газів з альвеолярного повітря у кров і назад за умов низького атмосферного тиску?
A. Знизиться надходження у кров О2 і вихід з крові СО2
B. Знизиться надходження у кров О2 і збільшиться вихід СО2
C. Дифузія не зміниться
D. Збільшиться надходження у кров О2 і вихід СО2 з крові
E. Збільшиться надходження у кров О2 і знизиться вихід СО2

6. Як зміниться дисоціація НbО2 під час тяжкої фізичної роботи?
A. Збільшиться
B. Зменшиться
C. Не зміниться
D. Спочатку не зміниться, потім зменшиться
E. Спочатку зменшиться, потім нормалізується

7. Завдяки яким механізмам у плода насичення крові О2 підвищене?
A. Внаслідок підвищеного метаболізму
B. Внаслідок зміни рН
C. Внаслідок підвищення температури крові матері
D. За рахунок високої спорідненості Нb до О2
E. За рахунок низької спорідненості Нb до О2

8. У якій формі транспортується більша частина СО2?
A. У розчиненому стані
B. У вигляді НbСО2
C. У вигляді гідрокарбонату Na+, K+
D. У газоподібному стані
E. У вигляді вугільної кислоти

9. Чим можна пояснити велику концентрацію О2 у повітрі, що видихається, порівняно з альвеолярним?
A. Збільшенням резервного об’єму видиху
B. Наявністю мертвого простору
C. Збільшенням ЖЄЛ
D. Поглинанням азоту
E. Зниженою швидкістю видиху

10. За рахунок чого підтримується постійність співвідношення О2/СО2 в альвеолярному повітрі?
A. Глибини дихання
B. Зміни частоти дихання
C. Об’єму залишкового повітря
D. Постійного газообміну між альвеолярним повітрям і кров’ю
E. Постійного кровотоку в легенях

Відповіді
1.E, 2.A, 3.B, 4.E, 5.B, 6.A, 7.D, 8.C, 9.B, 10.C.

Ситуаційні завдання
1. Поясніть, як виміряти дихальний об’єм, резервний об’єм вдиху і резервний об’єм видиху за допомогою спірометра. Поясніть, які інструкції необхідно дати пацієнту.
2. Поясніть, як зменшення тиску в грудній порожнині впливає на кровообіг і чому. У яку фазу дихального циклу це відбувається?
3. Поясніть фізіологічну роль виникнення поліпное у собак за умов дії високої температури. Намалюйте дихальну криву, що відображає це явище.
4. Двом теплокровним тваринам зробили операції: а) у першої тварини перев’язали правий бронх і ліву легеневу артерію; б) у другої тварини перев’язали лівий бронх і ліву легеневу артерію. Відразу після операції почали реєстрацію пневмограми, але перша тварина дуже швидко загинула, друга залишилася живою. Поясніть, чому загинула перша тварина. Порушення яких етапів дихання стало причиною загибелі тварини? Опишіть і поясніть зміни зовнішнього дихання у тварин.
5. Водолази у скафандрі можуть тривалий час працювати на глибині 100 м і більше, але під час підйому на поверхню вони повинні дотримуватися певних правил. Одне з них: швидкість підйому має бути повільною, інколи з проміжним перебуванням у декомпресійній камері, інакше у них може виникнути кесонна хвороба. Водночас треновані нирці також можуть без дихальної апаратури занурюватися на велику глибину і через кілька хвилин швидко виринати. За цих умов у них не спостерігаються симптоми кесонної хвороби. Поясніть, які явища в організмі створюють передумови до розвитку кесонної хвороби. Чому важливо зберігати певний режим підйому на поверхню? Чому у нирців не виникає кесонна хвороба? Які механізми саморегуляції після тривалих тренувань підвищують функціональні можливості людини для перебування її на глибині відносно довго без дихальної апаратури?
6. У двох студентів однакового віку і статури після забігу на 5000 м зареєстровані показники зовнішнього дихання. У першого студента ЧД становила 40/хв, ДО — 500 мл. У другого студента ЧД — 27/хв, а ДО — 1200 мл. Об’єм мертвого простору в обох студентів дорівнював 150 мл, залишковий об’єм — 1000 мл, а резервний об’єм видиху — 1500 мл. Поясніть: 
1) Чому під час бігу змінюються параметри зовнішнього дихання?
2) Розрахуйте коефіцієнти легеневої вентиляції у студентів.
3) На основі отриманих розрахунків поясніть, у кого ефективніше дихання.
7. Поясніть, чому у чоловіків переважає черевний тип дихання, а у жінок — грудний.
8. За умов проведення дослідження функціонального стану органів дихання у випробовуваного (чоловік 55 років, зріст — 180 см) визначили, що ЖЄЛ дорівнює 4000 мл, індекс Тіффно — 60 %, а об’єм анатомічного мертвого простору — 120 мл. Під час додаткових досліджень встановлено, що функція мукоцитів слизової оболонки бронхів не порушена, чужорідних тіл і пухлинних утворень у ділянці дихальних шляхів немає. Лікар призначив медикаментозне лікування. Поясніть, які відхилення від норми відмічаються у випробовуваного, як це підтвердити. Про що свідчать отримані результати обстеження? Який механізм дії має бути у призначеного лікарського препарату для усунення виявлених відхилень?
9. Поясніть можливу причину того, що жодна з комах не досягає великих розмірів, властивих багатьом іншим тваринам.
10. Перші багатоклітинні тварини не мали ані зябер, ані легенів, вони дихали всією поверхнею тіла. Коли з’явилися більш високоорганізовані організми, то хоча всі вони набули особливих органів дихання, здатність дихати шкірою збереглася. Деякі ділянки шкіри за інтенсивністю дихання навіть перевершують легені. Поясніть, чому ж еволюція пішла шляхом утворення спеціалізованих органів дихання.
11. Поясніть можливу причину, чому плоскі черв’яки є плоскими.
12. Під час підготовки до серйозних змагань спортсмени тренуються в умовах високогір’я (приблизно 2–3 км над рівнем моря) протягом місяця і більше. Під час тренувань, навіть у теплу пору року, спортсмени одягають костюми, що утеплюють (гріють м’язи). Украй рідко трапляються «порушники», які додатково використовують фармакологічний препарат, що містить гормон для посилення фізіологічного ефекту тренувань у горах. Поясніть: 
1) Як впливають на газообмін тренування в умовах високогір’я? 
2) Як впливає на оксигенацію м’язів їх розігрівання? 
3) Про який гормон йдеться, у чому його фізіологічне значення? 
4) Який показник крові може змінитися за умов тривалого перебування на високогір’ї з негативним значенням для організму?
13. Проведено дослідження з вивчення впливу на організм людини дихання в замкнутому просторі (мішок Дугласа). Проаналізовано два варіанти: а) випробовуваний здійснює вдих і видих через дуже коротку трубку, сполучену зі спеціальним мішком Дугласа, заповненим атмосферним повітрям; водночас реєструються пневмограма, вміст HbO2 в крові та ЧСС (дослідження припиняється за умов виникнення задишки); 
б) випробовуваний також дихає через коротку трубку, сполучену з мішком Дугласа, але повітря, що за цих умов видихається, проходить через поглинач СО2; також реєструються пневмограма, вміст HbO2 і ЧСС (дослідження припиняється за умов виникнення задишки). Поясніть, яке дослідження продовжувалося довше — перше (а) або друге (б). Які зміни реєстрованих показників спостерігаються у першому і другому варіантах дослідження і чому? У якого випробовуваного вони раніше почнуться? Зміни яких гомеостатичних параметрів в організмі призводять до задишки?
14. Поясніть механізм почастішання дихання під час бігу.
15. Навіть дуже тренована людина не може пробути під водою довше 5–6 хв. СО2, що нагромаджується у надлишку через затримку дихання, подразнює дихальний центр і, врешті-решт, відбувається вдих. Поясніть, як же в такому разі деякі пірнаючі тварини можуть залишатися під водою достатньо довго, інколи до години (кити), і за цих умов не дихати.
16. У погано провітрюваній кімнаті вміст СО2 більше норми і недостатня кількість О2. Поясніть, хто у цій ситуації раніше відчує задуху в приміщенні — діти або дорослі.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Для вимірювання ДО необхідно зробити нормальний спокійний видих у спірометр після спокійного вдиху. Краще зробити за умов піднятого ковпака спірометра кілька спокійних вдихів і видихів, не виймаючи трубки з рота, і взяти середнє значення. Для визначення РОвд необхідно попросити випробовуваного зробити після нормального вдиху з атмосфери додатковий максимально можливий вдих з-під піднятого ковпака спірометра. Для визначення РОвид треба зробити після спокійного видиху в атмосферу максимально можливий видих у спірометр.
2. Під час вдиху за рахунок зниження тиску в грудній порожнині розширюються кровоносні судини середостіння. За цих умов венозний приплив до легенів і передсердя зростає. Це приводить до рефлекторного почастішання серцебиття (дихальна аритмія) і зміни АТ (дихальні хвилі на кривій АТ).
3. Терморегуляторне поліпное у собак виникає як компенсаторний механізм віддачі тепла через відсутність потових залоз. За цих умов у собаки основне навантаження для дихальних м’язів створюють переміщення грудної клітки під час дихання. Частота дихальних рухів за умов поліпное у собаки збігається з власною резонансною частотою грудної клітки — 350–400 за 1 хв, що приводить до найменших витрат енергії на подолання сил опору й ефективного фізіологічного механізму віддачі тепла.
4. 1) Перша тварина загинула від різкої гіпоксії. 
2) У правій легені було порушення на першому етапі дихання: через перев’язаний правий бронх повітря не надходило в праву легеню. У лівій легені після перев’язування лівої легеневої артерії припинився кровотік, тому другий етап дихання — газообмін між альвеолярним повітрям і кров’ю — відсутній. Таким чином, ні крізь праву, ні крізь ліву легеню організм не отримував О2 і не видаляв СО2. 
3) У першому експерименті спостерігалося короткочасне судомне дихання, потім зупинка дихання. Це було викликано різкою зміною рН крові (нагромадження СО2) і зниженням рівня О2, що призвело до гіпоксії мозку і швидкої загибелі тварини. У другому експерименті, для підтримки О2/СО2 в крові на оптимальному для метаболізму рівні, за рахунок саморегуляції сталося компенсаторне збільшення глибини і частоти дихання, оскільки ліва легеня в диханні не брала участі, а весь газообмін організму забезпечувався лише правою легенею.
5. 1) Водолаз при зануренні під воду дихає повітрям, що подається з поверхні під великим тиском. За цих умов парціальний тиск кожного газу в цьому повітрі збільшений (занурення на кожних 10 м дає збільшення тиску приблизно на 1 атм). Що більший тиск газу, то більше він розчиняється в рідині. У даному випадку це відбувається в крові й інших рідких середовищах організму. У крові з’являється велика кількість розчинених газів: кисню, вуглекислого газу і азоту. 
2) За умов підйому на поверхню тиск падає, і пропорційно швидкості підйому розчинені гази переходять у газоподібний стан, що супроводжується появою газових бульбашок у крові. Особливо небезпечні бульбашки азоту: інертний газ не вступає в хімічні сполучення, на відміну від О2 і СО2, і його бульбашки можуть закупорити кровоносні судини, що спричинить порушення метаболізму у відповідних тканинах і органах, тобто кесонну хворобу. Під час повільного підйому на поверхню азот може поступово виводитися з організму без утворення великої кількості бульбашок, а О2 і СО2 вступатимуть у хімічні сполучення. Для профілактики кесонної хвороби під час підводних робіт у дихальній суміші азот заміщується на інший інертний газ, який має меншу розчинність, ніж азот. 
3) Нирці знаходяться під водою протягом декількох хвилин, перед пірнанням вони вдихнули повітря за нормального атмосферного тиску, тому розчинність газів у крові збільшилася. Таким чином, передумов для розвитку кесонної хвороби немає. 
4) Для збільшення терміну перебування під водою без дихальної апаратури необхідні тривалі тренування, які розширюють функціональні можливості організму. Досягається це за рахунок механізмів саморегуляції, які дозволяють збільшити кисневу ємність крові: викид крові з депо, стимуляція еритропоезу, збільшення спорідненості Hb до O2; крім того, змінюється робота серця.
6. 1) Збільшення фізичного навантаження (біг) супроводжується стимуляцією інтенсивності метаболізму, це потребує підвищеного кисневого забезпечення і виведення з організму надлишку СО2. Ось чому в обох студентів спостерігається гіпервентиляція. 
2) Коефіцієнт легеневої вентиляції (КЛВ) дорівнює відношенню різниці ДО й об’єму мертвого простору до суми залишкового об’єму і РОвид. Таким чином, у першого студента КЛВ = (500 – – 150) : (1000 + 1500) = 0,14; у другого студента КЛВ = (1200 – 150) : (1000 + 1500) = 0,42.
3) Ефективніше дихання у другого студента.
7. Черевний тип дихання може бути для жінок ускладнений під час вагітності.
8. За допомогою номограм, а точніше, використовуючи таблицю Клеменса, треба знайти належні величини ЖЄЛ та індексу Тіффно з урахуванням статі, віку і зросту випробовуваного та порівняти їх з отриманими результатами обстеження; об’єм анатомічного мертвого простору у дорослої людини в нормі приймається за 120–
150 мл. Очевидним виявиться зменшення індексу Тіффно (норма 70–85 %). Ці результати говорять про деяке обструктивне звуження дихальних шляхів. 
З проведеного обстеження ясно, що звуження дихальних шляхів не пов’язане з нагромадженням слизу (функція мукоцитів нормальна), чужорідні тіла і пухлини шляхів відсутні. Ймовірна причина — підвищений тонус гладких м’язів у стінці бронхів. Отже, має бути призначений препарат, який через b2-адренорецептори викличе розширення бронхів.
9. Можливо, причина в особливій структурі системи трахейного дихання. Повітря надходить у клітини крізь величезну кількість найдрібніших трубочок — трахей. Ця система недостатньо ефективна за умов великих розмірів організму, оскільки трахеями повітря не може проникати на великі відстані.
10. Загальна поверхня шкіри у людини дорівнює 1,5–2,0 м2, а якщо розвернути всі сотні мільйонів альвеол легенів, то сумарна їх поверхня, через яку відбувається газообмін, виявиться приблизно в 50 разів більшою — 90–100 м2. Саме у дуже великій дихальній поверхні і полягає перевага легеневого дихання.
11. У плоских черв’яків немає спеціалізованих органів, які забезпечують газообмін. Дихання відбувається всією поверхнею тіла. Тому лише за сплюснутої форми тіла дифузія може забезпечити доставку О2 у тканини завдяки тому, що вони знаходяться не дуже далеко від поверхні. Проведіть аналогію з формою еритроцита.
12. 1) Тренування у горах підвищують кисневу ємність крові за рахунок посилення еритропоезу, який стимулюється еритропоетином. Продукція еритропоетину посилюється за умов гіпоксії ниркової тканини. Гіпоксія всіх тканин, і ниркової в тому числі, розвивається в результаті зміни газообміну між альвеолярним повітрям і кров’ю (зниження рО2 і рСО2 в альвеолярному повітрі під час дихання за умов зниженого атмосферного тиску). 
2) Тепло, продуковане при скороченні скелетних м’язів, посилює дисоціацію HbO2 для кращого забезпечення м’язів киснем. Спортсмени намагаються довше зберегти тепло за допомогою теплого одягу, аби поліпшити оксигенацію м’язів. 
3) Йдеться про еритропоетин, який підсилює еритропоез у червоному кістковому мозку для збільшення кисневої ємності легенів. 
4) Збільшення кількості формених елементів у крові, у даному випадку збільшення вмісту Ер, підвищує в’язкість крові, що негативно позначається на гемодинаміці.
13. 1) Друге дослідження (б) тривало довше, оскільки випробовуваний вдихав із мішка повітря з нормальним вмістом СО2, тимчасом як у першому дослідженні (а) вміст СО2 швидко збільшувався за рахунок повітря, що надходить. 
2) У першого випробовуваного швидше збільшуються частота і глибина дихання, зростають вміст HbO2 (на початку дослідження) і ЧСС. У другого випробовуваного ці зміни будуть виражені набагато слабкіше і розпочнуться пізніше. Для підтримки газового складу крові на оптимальному для метаболізму рівні включаються механізми саморегуляції, які працюють у кількох напрямках: зміна зовнішнього дихання (збільшення частоти і глибини) за рахунок збільшення вмісту СO2 в організмі, який гуморальнo стимулює дихання. У першому дослідженні це відбувається набагато швидше, оскільки випробовуваний вдихає повітря зі все зростаючим вмістом СО2, а в другому цього не відбувається. На хеморецептори дихального центру діє не СО2, а іони Н+, вміст яких у крові збільшується пропорційно концентрації СО2. Зовнішнє дихання залежить також від вмісту О2 в організмі — збільшення кисневої ємності крові за рахунок викиду крові в депо, що призводить, зокрема, до підвищення вмісту HbO2 — збільшення частоти і сили скорочення серця за умов підвищення швидкості кровотоку з метою швидшого газообміну. 
3) До задишки призводить гіпоксія організму (тканин), спричинена збільшенням вмісту СО2 (розвиток ацидозу) і зниженням рівня О2.
14. За умов фізичного навантаження утворюється надлишкова кількість СО2, який є специфічним подразником дихального центру.
15. Якщо СО2 нагромаджується, а дихальний центр не збуджується, отже, його збудливість під час пірнання різко знижується.
16. У першу чергу відчуття духоти з’явиться у дорослих, оскільки у дітей знижена чутливість дихального центру до нестачі кисню і надлишку вуглекислоти.

Система травлення 
Конкретні цілі:
1. Трактувати поняття системи травлення і механізми регуляції її фізіологічних функцій — секреторної, моторної, екскреторної.
2. Робити висновки про роль смакової сенсорної системи у визначенні їстівності їжі та регуляції рухової і секреторної функцій системи травлення.
3. Оцінювати стан системи травлення на основі аналізу параметрів гідролізу харчових речовин, швидкості їх переміщення у харчовому каналі, параметрів гомеостазу, що відображають процеси всмоктування.
4. Робити висновки про перебіг процесів травлення у кожному відділі травного каналу на основі аналізу стану секреторної, рухової, екскреторної функцій та їх регуляції.
5. Аналізувати регульовані параметри гомеостазу і робити висновки про перебіг процесів всмоктування речовин у травному каналі та механізми їх регуляції. Аналізувати вікові особливості функцій системи травлення.
6. Пояснити фізіологічні основи сучасних методів дослідження системи травлення.
7. Розкрити механізми формування мотивацій голоду і насичення на основі аналізу гомеостатичних показників поживних речовин у крові та стану травного каналу.

Тема  21. Загальна характеристика та функції системи травлення. Травлення в ротовій порожнині. Роль смакової і нюхової сенсорної системи в процесі травлення. Травлення у шлунку. Методи дослідження травлення у шлунку. Травлення у 12-палій кишці. Роль підшлункового соку та жовчі у процесах травлення. Травлення у кишках. Фізіологічні основи голоду і насичення. Моторна діяльність  шлунка і кишок. Процеси всмоктування. 

Мотиваційна характеристика теми. Знання ролі системи травлення необхідне для розуміння процесів підтримки гомеостазу в організмі людини, що забезпечують нормальний рівень метаболізму в тканинах і органах.
Мета заняття. Знати:
1. Функції та механізми травлення у ротовій порожнині. 
2. Фізіологічні основи клінічних способів дослідження складу і властивостей слини, смакової та нюхової чутливості.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Охарактеризуйте структуру і функції системи травлення.
2. Опишіть механізми травлення у ротовій порожнині.
3. Перерахуйте механізми регуляції слиновиділення. Вплив властивостей подразника на кількість і якість слини.
4. Склад і властивості шлункового соку.
5. Опишіть механізми жовчоутворення і жовчовиділення.
6. Види і типи моторики органів ШКТ.
7. Нервова регуляція моторики шлунка, тонкої та товстої кишок.
8. Особливості всмоктування поживних речовин, його регуляція.
9. Основні впливи гормонів ШКТ на травлення.
10. Склад і властивості печінкової та міхурової жовчі.
11. Охарактеризуйте механізми регуляції утворення жовчі та її виділення в ДПК.
Питання до письмової відповіді:
1. Дайте визначення і опишіть структуру системи травлення.
2. Перерахуйте основні функції травлення.
3. Перерахуйте етапи обробки їжі у ротовій порожнині.
4. Намалюйте рефлекторні дуги жування, ковтання, слиновиділення.
5. Перерахуйте фактори, що впливають на слиноутворення.
6. Перерахуйте методи дослідження смакової чутливості.
7. Поясніть структуру нюхової сенсорної системи й її функції.
8. Механізм утворення хлористоводневої кислоти.
9. Фази і види регуляції шлункової секреції, їх адаптаційні зміни.
10. Нервові та гуморальні механізми гальмування шлункової секреції.
11. Охарактеризуйте секреторну функцію підшлункової залози.
12. Перерахуйте ентеральні стимулятори й інгібітори шлункової секреції.
13. Намалюйте рефлекторну дугу рефлексу Сердюкова.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження порогів смакової чутливості.
2. Дослідження смакових полів язика.
3. Склад і властивості слини:
— травна дія слини на крохмаль;
— якісна проба на вміст муцину.
Методика дослідження порогів 
смакової чутливості
Розрізняють чотири «первинні» смакові відчуття: солодке, кисле, солоне, гірке. Поріг смакової чутливості — це мінімальна концентрація досліджуваної речовини, яка викликає відчуття смаку. Найнижчі пороги смакової чутливості — для гіркого смаку. Пороги смакової чутливості залежать від стану організму (голодування, вагітність); алкоголь і нікотин збільшують пороги смакової чутливості. У любителів солодощів поріг на солодке збільшується.
Для роботи необхідні: розчини цукру, солі, лимонної кислоти, хініну (кожен у концентрації 1; 0,1; 0,01 і 0,001 %), очна піпетка, стакан з водою.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваному на кінчик язика (не торкаючись до нього) наносять з піпетки краплю якої-небудь із перерахованих речовин і пропонують зробити ковток. Дослідження починають з найнижчої концентрації речовини (0,001 %) і збільшують її до тих пір, поки випробовуваний точно не визначить смак речовини, що наноситься на язик. Знайдену концентрацію приймають за поріг смакової чутливості для даної речовини. Після випробування кожного розчину рот прополіскують водою, після чого розпочинають дослідження нової концентрації речовини. Дослід бажано проводити на кількох випробовуваних.
Результати роботи та їх оформлення. Внесіть отримані дані до табл. 12.1.
Таблиця 12.1
     Смак        	                 Концентрація речовини, %
	0,001	0,01	0,1	1
Солодкий
Кислий
Гіркий
Солоний

Методика дослідження смакових полів язика
Для роботи необхідні: 10%-й розчин цукру, 10%-й розчин NaCl, 1%-й розчин лимонної кислоти, 0,5%-й розчин гідрохлориду хініну, очна піпетка, стакан з водою.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваному послідовно на різні ділянки язика (кінчик, корінь, бічні відділи, спинку), не торкаючись до слизової оболонки, наносять з піпетки краплю якої-небудь з перерахованих речовин. Переконуються, що хімічні подразники викликають основні смакові відчуття гіркого, солоного, кислого або солодкого. Після кожного нанесення ополіскують ротову порожнину водою. Дослід бажано проводити на кількох випробовуваних.
Результати роботи та їх оформлення. Внесіть отримані дані до табл. 12.2.
Відчуття смаку позначають як «+», відсутність смакового відчуття — як «–». Порівняйте чутливість різних відділів слизової оболонки язика до різних подразників. Якщо є відмінності, то поясніть, з чим вони пов’язані.
Методика дослідження травної дії слини 
на крохмаль
Для роботи необхідні: 6 мл слини людини, 
1%-й розчин крохмалю сирого і вареного, реактиви Фелінга II, водяна баня, 6 пробірок, спиртівка, стакан з водою.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний прополіскує рот. У нього збирають 6 мл слини. Розливають її в 3 пробірки і нумерують. Слину в пробірці № 2 кип’ятять на спиртівці. Потім у пробірки № 1 і № 2 додають по 2 мл вареного крохмалю. У пробірку № 3 додають сирого крохмалю. Усі пробірки ставлять на водяну баню при температурі 38 °С на 1 год, після чого вміст пробірок ділять на дві частини. До першої частини вмісту кожної з пробірок додають розчин Люголя (реакція на крохмаль). Другу частину вмісту кожної з пробірок доводять до кипіння з реактивами Фелінга (реакція на мальтозу). У разі наявності у розчині простих цукрів утворюється буро-червоний оксид міді. Дослід бажано проводити на кількох випробовуваних.
Результати роботи та їх оформлення. Внесіть отримані дані до табл. 12.3.
Наявність у розчині простих цукрів позначають як «+»,  відсутність — як «–».
Методика проведення якісної проби слини 
на вміст муцину
Для роботи необхідні: 2 мл слини людини, 10%-й розчин оцтової кислоти, пробірка, стакан з водою.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Випробовуваний прополіскує рот. У нього збирають 2 мл слини і поміщають у пробірку, потім туди додають кілька крапель 10%-го розчину оцтової кислоти і спостерігають за реакцією. Якщо у слині є муцин, він випадає в осад.
Результати роботи та їх оформлення. Отриманий результат записують у протокол і роблять висновок.
Програма практичної роботи на занятті: 
оцінка і аналіз результатів дослідження шлункового соку.
Методика оцінки секреторної функції шлунка за результатами аналізу шлункового соку
Для роботи необхідні: результати дослідження шлункового соку людини.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Використовуючи зразки результатів дослідження шлункового соку, оцінити його стан і порівняти отримані показники з показниками норми.
Зразок 1 
Базальна секреція — 1,5 ммоль/год
Пікова секреція — 9 ммоль/год
Базальна секреція/пікова секреція — 
0,17 ммоль/год
Кількість базального соку — 24 мл
Вільна HCl без стимуляції — 18 ммоль/л
Загальна кислотність — 26 ммоль/л
рН — 2,1
Зразок 2
Базальна секреція — 0 ммоль/год
Пікова секреція — 1,1 ммоль/год
Базальна секреція/пікова секреція — 0 ммоль/год
Кількість базального соку — 60 мл
Вільна HCl без стимуляції — 6 ммоль/л
Загальна кислотність — 9 ммоль/л
рН — 4,2
Зразок 3
Базальна секреція — 45 ммоль/год
Пікова секреція — 72 ммоль/год
Базальна секреція/пікова секреція — 0,6 ммоль/год
Кількість базального соку — 250 мл
Вільна HCl без стимуляції — 63 ммоль/л
Загальна кислотність — 201 ммоль/л
рН — 0,7
Оформлення результатів та їх оцінка. У протокол записують отримані дані й оцінюють за такими показниками: 
1. Кількість шлункового соку. Нормальна величина 20–100 мл після 12-годинного голодування. Фактори, що впливають на результат, — 
атропін, гангліоблокатори, інсулін, діазепам, 
5-окситриптамін знижують швидкість секреції. Діагностичне значення: кількість підвищується за умов затримки випорожнення шлунка, підвищеної секреції шлункового соку (виразка дванадцятипалої кишки (ДПК), синдром Золінгера — Елісона), регургітації з ДПК. 
2. Органолептичні характеристики (консистенція, колір, запах, жовч): нормальні величини — сік рідкий, може бути трохи в’язким, без кольору, запах кислий, може містити жовч. Діагностичне значення: жовч може виявлятися після резекції шлунка, гастроентероскопії або регургітації. За наявності раку шлунка, виразки, гастриту може спостерігатися кров (у присутності НСl утворюється гематин, що нагадує кавову гущу. Свіжа кров червоного кольору з’являється внаслідок травми або за умов кровотечі зі стінки шлунка (виразка, рак). 
3. Вільна соляна кислота (визначена під час титриметрії): нормальний вміст — без стимуляції — до 40 ммоль/л, у 4 % здорових людей і 25 % людей після 60 років вільна соляна кислота без стимуляції може бути відсутньою. Фактори, що впливають на результат, — кофеїн, солі кальцію, АКТГ, етиловий спирт, препарати раувольфії — підвищують кислотність. Ацетазоламід, атропін, діазепам, гангліоблокатори, глюкагон, інсулін, пропанолол, секретин, 5-окситриптамін знижують кислотність. Діагностичне значення: підвищується при виразці ДПК, у деяких випадках виразки шлунка, синдромі Золінгера — Елісона. Вільна соляна кислота відсутня при перніціозній анемії. Для підтвердження діагнозу ахлоргідрії необхідно визначити максимальну стимуляцію, оскільки помилкова ахлоргідрія можлива в результаті нейтралізації соляної кислоти їжею або при регургітації лужного соку з кишечнику.
4. Загальна кислотність (визначена методом титриметрії): нормальний вміст — 10–150 ммоль/л. Фактори, що впливають на результат, — кофеїн, солі кальцію, АКТГ, етиловий спирт, препарати раувольфії — підвищують кислотність. Ацетазоламід, атропін, діазепам, гангліоблокатори, глюкагон, інсулін, пропанолол, секретин, 5-окситриптамін знижують кислотність. Діагностичне значення: підвищується за умов виразки ДПК, у деяких випадках виразки шлунка, синдромі Золінгера — Елісона. Вільна соляна кислота відсутня за умов перніціозної анемії. 
5. рН-метрія. Нормальний показник — 1,5–3,5. Фактори, що впливають на результат, — кофеїн, солі кальцію, АКТГ, етиловий спирт, препарати раувольфії — підвищують кислотність. Ацетазоламід, атропін, діазепам, гангліоблокатори, глюкагон, інсулін, пропанолол, секретин, 5-окситриптамін знижують кислотність. Діагностичне значення: підвищується за умов виразки ДПК, у деяких випадках виразки шлунка, синдромі Золінгера — Елісона. Вільна соляна кислота відсутня за умов перніціозної анемії. Для підтвердження діагнозу ахлоргідрії необхідно визначити максимальну стимуляцію, оскільки помилкова ахлоргідрія можлива в результаті нейтралізації соляної кислоти їжею або за умов регургітації лужного соку з кишечнику. 
6. Швидкість секреції. Базальна секреція: нормальна величина 0–5 ммоль/год. Фактори, що впливають на результат, — атропін, гангліоблокатори, інсулін, діазепам, 5-окситриптамін — знижують швидкість секреції. Діагностичне значення: показник менше 5 ммоль/год може спостерігатися у деяких людей, які страждають на виразку шлунка. Швидкість від 5 до 15 ммоль/год буває за умов виразки ДПК, більше 20 ммоль/год характерна для синдрому Золінгера — Елісона (гастринома). 
Пікова і максимальна секреція: нормальна величина — 5–20 ммоль/год. Пікова секреція розраховується на основі двох максимальних значень, отриманих при аналізі проб протягом 15 хв. Максимальна секреція кислоти розраховується на основі аналізу перших 4 проб протягом 15 хв, отриманих після стимуляції. Оскільки у деяких людей максимальна секреція не досягається раніше ніж через 1 год після стимуляції, краще проводити визначення пікової секреції. Фактори, що впливають на результат, — атропін, гангліоблокатори, інсулін, діазепам, 5-окситриптамін — знижують величину секреції. Діагностичне значення: швидкість 20–60 ммоль/год буває у здорових, у осіб, які страждають на виразку ДПК, шлунка, при синдромі Золінгера — Елісона; більше 60 ммоль/год — вірогідна ознака синдрому Золінгера — Елісона. Відсутність наростання секреції реєструється у хворих із перніціозною анемією: знижена секреція відзначається у деяких хворих на виразку чи рак шлунка, хронічний гастрит. Співвідношення базальна секреція / пікова секреція: нормальна величина менше 0,2 (20 %). Фактори, що впливають на результат, — атропін, гангліоблокатори, інсулін, діазепам, 
5-окситриптамін — знижують величину секреції. Діагностичне значення: величини менше 0,2 можуть також спостерігатися у хворих на виразку або рак шлунка; 0,2–0,4 — за умов виразки шлунка і ДПК. За умов виразки ДПК або при синдромі Золінгера — Елісона показник становить 0,2–0,4, а більше 0,6 є характерною ознакою синдрому Золінгера — Елісона.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. У якому відділі ЦНС знаходиться центр слиновиділення?
A. У проміжному мозку
B. У корі великих півкуль
C. У середньому мозку
D. У спинному мозку
E. У довгастому мозку

2. Рецептори, подразнення яких спричинює рефлекс ковтання, розташовані на:
A. Бічній поверхні язика
B. Передній третині язика
C. Поверхні кореня язика
D. Середній третині язика
E. Гортані

3. Чи може здійснюватися всмоктування в ротовій порожнині?
A. Лише деяких речовин
B. Всмоктування починається лише у шлунку
C. Всмоктування починається лише у тонкому кишечнику 
D. Всмоктування починається лише у товстому кишечнику
E. Жодні речовини не всмоктуються

4. У якому діапазоні знаходиться рН слини в нормі?
A. 3,7–5,7
B. 5,8–7,8
C. 7,9–9,0
D. 1,8–3,3
E. 9,2–11,4

5. Ферменти слини здебільшого гідролізують:
A. Білки
B. Жири
C. Вітаміни
D. Вуглеводи
E. Усі відповіді правильні

6. Виділення великого об’єму малоконцентрованої слини спричинює подразнення:
A. Додаткового нерва
B. Симпатичного нерва
C. Парасимпатичного нерва
D. Лицьового нерва
E. Слухового нерва

7. Виділення більш концентрованої, але меншого об’єму слини спричинює подразнення:
A. Додаткового нерва
B. Симпатичного нерва
C. Парасимпатичного нерва
D. Трійчастого нерва
E. Усі відповіді неправильні

8. Які регуляторні механізми відіграють провідну роль у виділенні слини?
A. Місцеві
B. Гуморальні
C. Нервові, місцеві, гуморальні
D. Нервові
E. Місцеві та гуморальні

9. Швидкість утворення слини у спокої та при її максимальному стимулюванні дорівнює:
A. 2,0–2,5 і 8–10 мл/хв
B. 8–10 і 15–20 мл/хв
C. 0,2–0,3 і 6–7 мл/хв
D. 4–5 і 7–10 мл/хв
E. Швидкість слиноутворення однакова

10. Найбільш важливою стимул-реакцією для перистальтики у стравоході є:
A. Їжа, що потрапила у стравохід
B. Ковтання
C. Регургітація їжі з шлунка
D. Закриття верхнього стравохідного сфінктера
E. Відкриття нижнього стравохідного сфінктера
Відповіді
1.Е, 2.C, 3.А, 4.В, 5.D, 6.C, 7.B, 8.D, 9.C, 10.B.
Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Кінцева слина порівняно з первинною є гіпотонічною, оскільки в епітелії проток слинних залоз зменшується:
A. Реабсорбція натрію
B. Секреція калію
C. Реабсорбція води
D. Секреція хлору
E. Секреція бікарбонатів

2. У собаки з фістулою слинної залози отримали слину, яка мала більшу концентрацію іонів К+, ніж плазма. Яка причина цього збільшення?
A. Секреція калію в ацинусах
B. Секреція калію в протоках
C. Проникність клітин ацинусів
D. Проникність клітинних проток
E. Реабсорбція води у протоках

3. У собаки з фістулою привушної слинної залози за умов подразнення еферентних волокон IX пари черепних нервів виявили, що слина була майже ізотонічна по відношенню до плазми крові. Це сталося внаслідок збільшення:
A. 	Кількості слини в ацинусах
B. 	Секреції білків
C. 	Секреції солей
D. 	Швидкості руху слини у протоках
E. 	Секреції калікреїну

4. У собаки з фістулою слинної залози після введення альдостерону в слині збільшилася концентрація:
A. 	Na+
B. 	Cl-
C. 	K+
D. 	Бікарбонатів
E. 	Н+

5. У лектора під час лекції «пересохло у горлі», оскільки зменшилося виділення слини внаслідок впливу на слинні залози:
A. 	Дегідратації
B. 	Гіперосмії
C. 	Кортизолу
D. 	Парасимпатичних нервів
E. 	Симпатичних нервів

6. У дитини виявили виразку на слизовій оболонці ротової порожнини. Під час аналізу плазми крові та слини виявили зменшення концентрації речовин. Це, швидше за все, дефіцит:
A. 	Са++
B. 	a-амілази
C. 	Лізоциму
D. 	Бікарбонатів
E. 	Фосфатів

7. Збільшення секреції слини у собаки з фістули слинної залози виявлене за умов подразнення еферентних парасимпатичних волокон після того, як був уведений атропін. Збільшення слиновиділення стало наслідком формування і впливу:
A. 	Брадикініну
B. 	Вазоінтестинального пептиду
C. 	Кортизолу
D. 	Серотоніну
E. 	Простагландинів

8. Після зрошування ротової порожнини анестетиком (лідокаїном) людині важко ковтати. Причина — відсутність інформації від рецепторів, внаслідок чого пригнічена, в першу чергу:
A. Глоткова фаза ковтання
B. Ротова фаза ковтання
C. Стравохідна фаза ковтання
D. Координація ковтання
E. Усі відповіді неправильні

9. Після зрошування ротової порожнини анестетиком (лідокаїном) і вживання їжі зменшується:
A. 	Секреція кишкового соку
B. 	Моторика тонкої кишки
C. 	Моторика шлунка
D. 	Секреція підшлункового соку
E. 	Всмоктування в кишках
10. Центр жування знаходиться:
A. 	У вентромедіальних ядрах гіпоталамуса
B. 	На дні ромбоподібної ямки довгастого мозку
C. 	У нижніх горбах чотиригорбкового тіла
D. 	У латеральних ядрах гіпоталамуса
E. 	У передніх рогах спинного мозку крові
Відповіді
1.С, 2.В, 3.D, 4.C, 5.E, 6.C, 7.A, 8.B, 9.D, 10.B.
Ситуаційні завдання
1. Тварині у ротову порожнину потрапив пісок. Поясніть, чи виділятиметься за цих умов слина.
2. Одного собаку годують м’ясом, другого — хлібом. Поясніть, чи будуть склад і кількість слини у них однаковими, якщо маса продуктів однакова.
3. Двом собакам у годівниці поклали м’ясо, але одному у вигляді шматка, другому — м’ясний порошок. Поясніть, чи спостерігатиметься відмінність у складі та кількості слини, якщо маса продуктів однакова.
4. Аби перевірити, чи заряджена батарея, електроди її полюсів інколи прикладають до язика. Поясніть, на чому ґрунтується цей спосіб.
5. Поясніть, чи можна у собаки з неушкодженим стравоходом спостерігати в чистому вигляді першу фазу шлункової секреції.
6. Поясніть, що відбувається з ферментами слини, шлункового та підшлункового соку в кишечнику.
7. Травна сила ферментів слини, шлункового і підшлункового соків у дитини наближається до такої у дорослої людини. Поясніть, який приблизно вік цієї дитини.
8. Цуценяті 3–4-тижневого віку вперше показали м’ясо. Поясніть, як це позначиться на секреції слини, шлункового та підшлункового соків.
9. Батьки стурбовані наявністю постійної слинотечі у дитини віком 5 міс. Як Ви можете пояснити дане явище батькам?
10. У давнину підозрюваному у злочині пропонували проковтнути жменю сухого рису. Якщо це не вдавалося, винуватість вважалася доведеною. Дайте фізіологічне пояснення даному явищу.
11. Собаки і кішки — хижаки. У природних умовах вони добувають їжу полюванням. Поясніть, у кого з них найбільше виражений натуральний умовний рефлекс слиновиділення.
12. Студент знаходиться на іспиті. Він сильно хвилюється. В роті у нього пересохло. Поясніть, чому це сталося і як за цих умов відбувається регуляція виділення слини.
13. Поясніть, чому у вищих тварин і людини при відчутті голоду слиновиділення виникає ще до потрапляння їжі в організм (за умов її запаху, обговорення тощо).
14. Фермент слини амілаза діє в слаболужній реакції рН. Проте у ротовій порожнині їжа знаходиться короткий час, а в шлунку — вже кисле середовище. Поясніть, де і коли діє амілаза слини.
15. Якщо у новонароджених щурят або інших дитинчат ссавців денервувати слинні залози, то виділення слини припиниться, а дитинчата загинуть. Поясніть, чому.
16. Під час формування умовного слиновидільного рефлексу у собаки як підкріплення рефлексу використовують м’ясний порошок. Поясніть, чому обрали саме м’ясний, а не цукровий порошок.
17. Поясніть, який тип травлення відіграє провідну роль у плазунів, що поглинають велику здобич. Наприклад, як удав перетравлює цілого кролика, якого проковтнув?
18. На голодному езофаготомованому собаці проводять дослід уявного годування. Поясніть, чим визначатиметься тривалість їди за цих умов.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Виділятиметься рідка, бідна на ферменти слина. Будь-які подразники, харчові або інші, якщо вони збуджують термо-, хемо-, механорецептори порожнини рота, викликають виділення слини, склад і кількість якої залежать від якості подразника.
2. Ні, склад і кількість слини будуть різними. На хліб, як сухіший і грубіший продукт, виділяється більше слини, ніж на м’ясо.
3. На м’ясний порошок, як сухіший продукт, слини виділяється більше.
4. Електричний струм викликає деполяризацію мембран рецепторних клітин. Крім того, він може спричинити електрофоретичний рух іонів. У результаті виникає збудження у смакових сосочках язика і відчуття кислого смаку.
5. У такого собаки можна спостерігати лише умовно-рефлекторний компонент I фази слиновиділення (при вигляді та запаху їжі). Після того як їжа потрапила в порожнину рота і собака її проковтнув, починається II фаза.
6. Вони піддаються розщеплюванню протеолітичними ферментами кишкового соку.
7. Дитині близько року.
8. Ніяк, оскільки умовний рефлекс на вигляд і запах м’яса у цуценяти ще не з’явився.
9. Рясна слинотеча у 4–6-місячної дитини не пов’язана із захворюванням. Вона спричинена подразненням слизової оболонки рота зубами, що прорізуються, і вживанням твердішої, ніж раніше, їжі.
10. Ковтання неможливе за умов абсолютно сухої їжі. Під час сильного хвилювання різко гальмується слиновиділення, ковтальний рефлекс не виникає. Спокійна безневинна людина рис проковтне. Проте тут є небезпека того, що хвилювання пов’язане не з тим, що людина винна, а з тим, що вона боїться невдалого результату проби, тому це аж ніяк не є доказом скоєння людиною злочину.
11. Собака (без господаря) добуває їжу переслідуванням або пошуком їстівного шматочка. Кішка ж — хижак, який полює із засідки. Між сигналами від жертви (шерех, писк, запах миші) та її ловінням і поїданням минає, на відміну від ситуацій у собак, значний час, тому у кішок натуральний слиновидільний умовний рефлекс виражений слабо, інакше кішка стікала б слиною, сидячи в засідці біля мишачої нірки.
12. У результаті сильного емоційного переживання активуються симпатична нервова система і симпатоадреналова гормональна регуляція, гальмується формування та виділення рідкої слини.
13. Утворення та виділення слини відбуваються на основі складного рефлекторного механізму, що включає умовний і безумовний компоненти. Такі характеристики їжі, як вигляд, запах, смак, є натуральними її компонентами. А обговорення їжі є умовно-рефлекторною стимул-реакцією слиноутворення. Завдяки цим механізмам, які випереджають їжу, слиноутворення сприяє ініціації початку травлення під час надходження їжі до порожнини рота: змочування їжі слиною, пережовування, формування травної грудки їжі з наступним ковтанням.
14. У шлунку з їжі, що надходить, формується харчова грудка, зовні якої кисла реакція, а усередині грудки зберігається нейтральна, яка дозволяє амілазі слини продовжувати впливати на вуглеводи.
15. Дитинчата харчуються молоком, яке вони смокчуть. Аби смоктання могло здійснюватися, необхідно забезпечити герметичність ротової порожнини. Саме це і робить слина. Без неї смоктання стане неможливим і дитинчата загинуть від голоду.
16. Безумовний подразник має бути досить сильним. Якщо досліджують слиновидільний рефлекс, то бажано, аби виділялася чимала кількість слини. Цукровий порошок сухий, а м’ясний — смачний. Таке поєднання забезпечує значне слиновиділення.
17. Вочевидь, що гідроліз харчових речовин за умов травлення може здійснюватися лише ферментами. Власні ферменти удава розщеплюватимуть тіло кролика, якого він проковтнув, дуже довго. Можливо, на допомогу приходить більш стародавня форма — автолітичне травлення. У всіх клітинах містяться лізосоми, які мають універсальний набір ферментів (близько 70). У дуже кислому середовищі лізосоми руйнуються і ферменти, що вивільнилися, здійснюють самоперетравлювання.
18. За нормальних умов їда припиняється у зв’язку з первинним (сенсорним) і, головним чином, вторинним (надходження продуктів перетравлювання у кров) насиченням. За умов уявного годування вторинне насичення відсутнє, оскільки їжа не потрапляє у шлунок і кишечник. Недостатньо виражене і сенсорне насичення. Чому ж собака не їсть нескінченно? Побудуємо просту систему «їда»: пошук їжі — жування — ковтання — перетравлювання — всмоктування — насичення. У даному випадку їда припиняється через стомлення жувальних м’язів за умов довготривалого жування.
Практичні навички з фізіології системи травлення
Мотиваційна характеристика теми. Закріплення практичних навичок методів дослідження функціональних станів органів системи травлення, які використовуються з метою діагностики та лікування в клініці, — необхідна умова для практичної роботи лікаря.
Мета заняття. Знати: 
1. Властивості та функції травних соків. 
2. Методики дослідження функціональних станів органів системи травлення та їх клінічне застосування.
Перелік практичних навичок із фізіології системи травлення:
1. Дослідження полів смакової чутливості язика.
2. Дослідження порогів смакової чутливості.
3. Дослідження травної дії слини на крохмаль.
4. Якісна проба слини на вміст муцину.
5. Оцінка й аналіз результатів дослідження шлункового соку.
6. Дослідження емульгування жирів.
7. Побудова контуру регуляції процесів голоду і насичення.
8. Побудова контуру регуляції постійності складу поживних речовин у внутрішньому середовищі організму.
9. Поясніть:
— Як і чому зміниться слиновиділення після введення людині атропіну?
— Чому за умов підвищення кислотності шлункового соку рекомендують молочну дієту?
— Як і чому зміниться секреція підшлункового соку за умов зменшення кислотності шлункового соку?
— Як вплине на процес травлення зменшення вмісту жовчних кислот у жовчі? Чому?
— Як і чому зміняться кількість і склад шлункового і підшлункового соку під час надходження до ДПК жирів?
— Як і чому зміняться кількість і склад шлункового і підшлункового соку під час надходження до шлунка капустяного соку?
— Способи збільшення моторної функції кишкового тракту. Дайте їх фізіологічну аргументацію.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. 45-річна жінка скаржиться на гіперпігментацію шкіри, зниження АТ. Які зміни смакової чутливості, швидше за все, спостерігатимуться у пацієнтки?
A. Підвищення порога смакової чутливості
B. Зниження порога смакової чутливості
C. Порушення відчуття солодкого
D. Порушення відчуття солоного
E. Порушення відчуття гіркого

2. Смакові рецептори належать до:
A. Барорецепторів
B. Тактильних
C. Іритантних
D. Первинно-чутливих
E. Вторинно-чутливих

3. Нюхові рецептори належать до:
A. Барорецепторів
B. Рецепторів вібрації
C. Рецепторів розтягування
D. Первинно-чутливих
E. Вторинно-чутливих

4. У пацієнта спостерігається ушкодження волокон дев’ятої пари черепно-мозкових нервів. Який вид смакової чутливості буде знижений за цих умов?
A. Відчуття гіркого
B. Відчуття солодкого
C. Відчуття солоного
D. Відчуття кислого
E. Всі види смакової чутливості

5. У пацієнта спостерігається ушкодження волокон сьомої пари черепно-мозкових нервів. Який вид смакової чутливості буде знижений за цих умов?
A. Відчуття гіркого
B. Відчуття солодкого
C. Відчуття солоного
D. Відчуття кислого
E. Усі відповіді правильні, за винятком гіркого

6. Дендрити ganglion inferius n. glossopharingeus формують синапси з рецепторами, що знаходяться на:
A. Кінчику язика
B. Корені язика
C. Бічних поверхнях язика
D. Краях язика
E. Надгортаннику

7. Третій нейрон провідних шляхів смакового аналізатора розташований у:
A. Довгастому мозку
B. Варолієвому мосту
C. Мозочку
D. Таламусі
E. Гіпоталамусі

8. Інтенсивність нюху залежить від:
A. Хімічної структури пахучої речовини
B. Концентрації пахучої речовини в повітрі
C. Швидкості руху пахучої речовини крізь ніс
D. Фізичного стану нюхових рецепторів
E. Усі відповіді правильні

9. Кірковий центр смакового аналізатора розташований у:
A. Задній центральній звивині
B. Верхній скроневій звивині
C. Супрамаргінальній звивині
D. Парагіпокампальній звивині
E. Середній лобовій звивині

10. Кірковий центр нюхового аналізатора розташований у:
A. Задній центральній звивині
B. Верхній скроневій звивині
C. Парагіпокампальній звивині
D. Супрамаргінальній звивині
E. Середній лобовій звивині
Відповіді
1.A, 2.E, 3.D, 4.A, 5.E, 6.B, 7.D, 8.E, 9.D, 10.C.

Тестові завдання до самоконтролю 
за програмою «Крок-1»
1. Жири у ДПК емульгує:
A. Жовч
B. Ліпаза
C. Слиз
D. Соляна кислота
E. Жодна з них

2. Який фактор бере участь в активації панкреатичної ліпази?
A. Трипсин
B. Жовчні кислоти
C. Соляна кислота
D. Ентерокіназа
E. Жоден з них

3. Який вплив на панкреатичну секрецію має подразнення симпатичних волокон, які іннервують підшлункову залозу?
A. Різке підвищення секреції
B. Підвищення секреції
C. Зниження секреції
D. Симпатичні волокна не впливають
E. Різносторонній вплив

4. Яка основна роль гастрину?
A. Активує ферменти підшлункової залози
B. Перетворює в шлунку пепсиноген на пепсин
C. Пригнічує секрецію шлункового соку
D. Стимулює секрецію підшлункової залози
E. Стимулює секрецію шлункового секрету

5. На перетравлювання яких харчових речовин особливо різко вплине порушення надходження жовчі до ДПК?
A. Білків
B. Вуглеводів
C. Білків, жирів і вуглеводів
D. Жирів
E. Альбуміну плазми крові, жовчних кислот

6. Гормоном, що стимулює виділення підшлунковою залозою секрету, багатого на ферменти, є:
A. Секретин
B. Холецистокінін (панкреозимін)
C. Ентерогастрон
D. Ентерокіназа
E. Адреналін

7. Якими переважно механізмами можна пояснити, що повне видалення ДПК супроводжується тяжкими розладами, аж до загибелі організму?
A. Виключенням ентеринової гормональної системи
B. Порушенням утворення глікокаліксу
C. Атонією шлунка
D. Припиненням надходження ферментів ДПК
E. Антиперистальтикою

8. Які з наведених ферментів підшлункової залози не беруть участі у гідролізі білків?
A. Карбоксипептидаза А
B. Трипсин
C. Хімотрипсин
D. Амілаза, ліпаза
E. Карбоксипептидаза В

9. Які з наведених нижче факторів викликають стимуляцію панкреатичної секреції?
A. Подразнення блукаючого нерва
B. Їжа
C. Панкреозимін
D. Холецистокінін
E. Усі відповіді правильні

10. Які умови потрібні для активації трипсиногену?
A. Наявність іонів Сa++
B. Лужне середовище
C. Усі відповіді правильні
D. Наявність ентерокінази
E. Усі відповіді неправильні

Відповіді
1.A, 2.B, 3.C, 4.E, 5.D, 6.B, 7.A, 8.D, 9.E, 10.C.

Ситуаційні завдання
1. Під час дослідження з діагностичною метою активності травних ферментів у пацієнта враховували такі показники: умови харчування, час доби, коли робили аналіз, фізичну витривалість. Поясніть, які з цих показників мають значення для оцінки отриманих даних, а які ні?
2. Поясніть, у чому полягає особливість вегетативної іннервації стравоходу, шлунка і кишечнику порівняно з іншими органами.
3. При обстеженні у людини виявлені нюхові галюцинації. Поясніть, з порушеннями функцій якої ділянки кори головного мозку можуть бути пов’язані такі зміни сприйняття.
4. Перетравлена в шлунку їжа надходить до ДПК через пілоричний сфінктер. Поясніть, що визначає відкриття і закриття пілоричного сфінктера.
5. За умов дослідження шлункового соку, взятого натщесерце, виявлені крохмальні зерна, краплі жиру, велика кількість дріжджових грибків. Поясніть, про що це може свідчити.
6. У 40-річної людини, що страждає на захворювання шлунка, під час копрологічного дослідження виявлено таке: кількість калу більша за норму, колір світло-коричневий, реакція лужна. Під мікроскопом помітна значна кількість слабо перетравлених м’язових волокон, окремі сполучнотканинні волокна, невелика кількість крохмальних зерен. Поясніть, за якої кислотності шлунка може спостерігатися подібна картина.
7. Поясніть, яка з названих нижче речовин за умов уведення в кров спричинює рясну секрецію шлункового соку: ентерогастрин, адреналін, атропін, гістамін. Поясніть механізм її дії.
8. У собаки сформований маленький шлуночок за Павловим. Поясніть, які фази шлункової секреції ви можете дослідити у цього собаки.
9. Поясніть, чи правильно розставлені значення МП на апікальному і базальних кінцях секреторної клітини за різних умов. У стані спокою: на апікальному кінці секреторної клітини — 31 мВ, на базальному — 33 мВ. У стані збудження: на апікальному кінці секреторної клітини — 56 мВ, на базальному — 56 мВ.
10. Собаці з ізольованим маленьким шлуночком дали їжу. Секреція у шлуночку почалася за 40 хв. Поясніть, яка хірургічна методика використана для формування маленького шлуночка. Який механізм збудження шлункових залоз у даному досліді?
11. За умов дослідження загальної кислотності шлункового соку в різних пробах виявлені такі його показники: 30; 50; 6; 15 одиниць. Якому віку дітей вони можуть відповідати за нормальних умов?
12. При дослідженні шлункового соку глобуліни жіночого молока, що були додані до нього, не розщепилися. Поясніть, якому віку дитини відповідає даний шлунковий сік, з чим пов’язане це явище, яке воно має значення для організму дитини.
13. У міру росту дитини місткість її шлунка збільшилася в 10 разів порівняно з об’ємом шлунка новонародженого. Поясніть, в якому віці це відбувається. Скільки мілілітрів рідини може вміщати шлунок цієї дитини?
14. При дослідженні шлункового соку його розділили на дві пробірки і додали молоко. У першій пробірці розщепилося 25 % жирів молока, в другій — значно менше. Поясніть, в якій з пробірок міститься шлунковий сік немовляти. Який фермент здійснює даний гідроліз і чим він активується?
15. Під час обстеження виявлено такі показники вільної HCl шлункового соку: 16–20 од., 6–10 од., 0,8–5 од. Поясніть, якому віку відповідають указані показники.
16. Під час обстеження у пацієнта у шлунковому соку виявлена достатня кількість ферментів, проте перетравлювання їжі не відбувається. Поясніть, в яких випадках можливе дане явище.
17. У собаки в досліді з мінімальним годуванням певним об’ємом їжі досліджують кількість виділеного соку. Поясніть, як зміниться секреція шлункового соку після видалення пілоричного відділу шлунка.
18. Поясніть, з якою метою деяким хворим із виразковою хворобою шлунка роблять селективну ваготомію.
19. У пілоричній частині шлунка соляна кислота не виділяється, оскільки тут відсутні обкладкові клітини. Поясніть, у чому фізіологічний сенс цієї особливості.
20. Існують різні методи дослідження функції шлунка. Поясніть, який з сучасних методів дослідження найповніше дозволяє визначити секреторну і моторну функції шлунка.
21. У вмісті шлунка людини і тварин присутні різні ферменти. Але у жуйних тварин, наприклад у корови, у рубці (частина шлунка) ферментів немає. Поясніть фізіологічний сенс даного явища.
22. Поясніть, в якому стані знаходиться пілоричний сфінктер, якщо у ДПК підвищився тиск.
23. Під час експериментального дослідження собаці зробили операцію, після якої він став відмовлятися від м’ясної їжі. Поясніть, у чому полягала операція.
24. Поясніть, чи можлива наявність соляної кислоти (HCl) у слині тварини.
25. У слині жаб міститься амілаза. Але жаба є хижаком, в її їжі відсутній крохмаль. Поясніть, навіщо ж тоді їй потрібен цей фермент.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. Активність ферментів може виявитися зміненою у зв’язку із захворюванням або залежно від певних фізіологічних факторів. Так, на ній можуть позначитися особливості харчування або особливості добових ритмів. Відомості ж про фізичну витривалість можуть бути корисними для оцінки стану міокарда, а в даному випадку не мають значення.
2. У стінках перерахованих органів закладені нервові сплетення, які утворюють метасимпатичну систему. Вона має високу автономію та забезпечує додаткову регуляцію діяльності травного тракту.
3. Спостережувані галюцинації можуть бути пов’язані з порушенням функції нейронів грушоподібної звивини, в якій знаходиться кірковий центр нюхового аналізатора.
4. Відкриття і закриття пілоричного сфінктера визначається процесом травлення у шлунку. Відкриття сфінктера відбувається під дією перетравленого у шлунку харчового субстрату, який впливає на механо- і хеморецептори пілоричної частини шлунка. За умов достатнього надходження харчового субстрату в ДПК відбувається закиснення її вмісту у відповідь на закриття сфінктера.
5. Про застій їжі у шлунку (стеноз воротаря, ослаблення моторики), який супроводжується зниженням секреторної активності шлункових залоз.
6. За умов різкого зниження кислотності і порушення перетравлювання їжі в шлунку.
7. Гістамін. Завдяки активації H-рецепторів.
8. Усі три фази.
9. У стані спокою ацинус не збуджений, відповідно спостерігається різниця потенціалів на апікальному і базальних кінцях клітини. У стані збудження величина потенціалів показана невірно. За умов збудження апікальний кінець гіперполяризується менше, ніж базальний. Різниця потенціалів між базальним і апікальним кінцями клітини сприяє руху гранул секрету до апікального кінця.
10. У собаки зроблений маленький шлуночок за Гейденгайном. Залози цього шлуночка збуджуються за рахунок гуморальних факторів, оскільки він денервований.
11. З віком загальна кислотність шлункового соку зростає від 4–10 одиниць у новонародженого до 40–60 у підлітків 7–12 років.
12. Пепсин шлункового соку новонароджених дітей не діє на глобуліни. Тому вони в суцільному вигляді можуть всмоктуватися з молока матері, забезпечуючи імунітет дитини грудного віку до різних інфекцій.
13. У дитини віком 1 рік місткість шлунка збільшується в 10 разів порівняно з новонародженим. Шлунок новонародженого вміщує 30–
35 мл, шлунок дитини віком 1 рік — 250–300 мл.
14. У першій пробірці — шлунковий сік немовляти, що містить фермент ліпокіназу, яка активує ліпазу грудного молока. У дітей старшого віку і дорослих ліпокінази у шлунковому соку немає, і жири в шлунку розщеплюються мало.
15. З віком вільна кислотність шлункового соку зростає. Отже, 0,8–5 од. у новонародженого, 6–10 од. — у 1–4 роки, 16–20 од. — у 7–
12 років.
16. Для нормальної активності ферментів необхідні оптимальна температура, рН, доступність субстрату. Вочевидь, у даному випадку якийсь з цих факторів відсутній. У шлунку найчастіше дана ситуація може бути пов’язана зі зниженням концентрації соляної кислоти.
17. Секреція за умов мінімального годування відбувається за рахунок мозкової фази. За цих умов, зокрема, у пілоричній частині шлунка виділяється гастрин, який стимулює шлункову секрецію, тому після резекції пілоруса секреція за умов мінімального годування зменшиться.
18. Перерізання блукаючого нерва зменшує секрецію соляної кислоти і ферментів шлункового соку, що запобігає дії соляної кислоти на вкриту виразками ділянку шлунка і прогресуванню процесу.
19. Основні процеси, що відбуваються в пілоричній частині: виділення гастрину і перехід хімусу у ДПК. На обидва ці процеси впливає соляна кислота, яка надходить разом із харчовими масами.
20. Гастроскопія. За допомогою зонда з волоконною оптикою можна візуально спостерігати всі відділи шлунка, їх скоротливу активність, виявити захворювання, визначити рН шлункового соку. За необхідності взяти для дослідження шлунковий сік і мікропробу тканини, записати і проглянути на моніторі побачену картину стану шлунка.
21. Жуйні тварини є травоїдними. Разом із травою до шлунка жуйних надходить величезна кількість бактерій і найпростіших. Їх загальна маса в організмі може доходити до сьомої частини від маси всього тіла. Для їх кращого розмноження у ході еволюції у рубці шлунка утворилося сприятливе середовище — оптимальна величина рН і відсутність ферментів. У результаті мікроби інтенсивно розмножуються, а потім перетравлюються у подальших відділах ШКТ.
22. При підвищенні тиску у ДПК пілоричний сфінктер закривається за рахунок рефлексу, що виникає з механорецепторів кишки.
23. Речовини, які всмоктуються у кишечнику після перетравлювання м’ясної їжі, у нормі всмоктуються у ворітну вену і проходять через печінку, де відбувається дезінтоксикація шкідливих продуктів. Якщо зробити операцію Екка — сполучення ворітної вени з порожнистою в обхід печінки, то тварина почне погано переносити м’ясну їжу і відмовлятиметься від неї.
24. Настільки сильний фактор, як соляна кислота, потрібний для дії на грубі структури їжі. Деякі хижаки, аби дістатися до здобичі, розташованій у мушлі, розчиняють її слиною, що містить соляну кислоту.
25. Аналогом крохмалю рослин у тварин є глікоген. Він міститься у тілах жертв жаб і гідролізується амілазою слини.

Енергетичний обмін. Система виділення.
 Конкретні цілі:
1. Робити висновки про інтенсивність метаболізму на основі аналізу енергетичних витрат, що характеризують основний обмін.
2. Робити висновки про рівень окиснення білків, жирів, вуглеводів у процесі метаболізму на основі дихального коефіцієнта.
3. Робити висновки про механізми регуляції інтенсивності метаболізму на основі аналізу показників основного обміну людини.
4. Робити висновки про добові енергетичні витрати людей різних професій.
5. Пояснювати відповідність їх харчових раціонів потребам у білках, жирах, вуглеводах.
6. Аналізувати вікові зміни енергетичних витрат організму і їх регуляцію.
7. Пояснювати фізіологічні основи методів прямої та непрямої калориметрії.
8. Пояснювати поняття системи виділення і 
механізми регуляції гомеостазу з її участю на основі аналізу констант — ОЦК, концентрації іонів, осмотичного тиску, кислотно-лужного стану.
9. Робити висновки про стан процесів, які лежать в основі утворення сечі у нирках, на основі аналізу кліренсу — швидкості фільтрації в клубочках, секреції та реабсорбції речовин і води у різних відділах нефрону.
10. Аналізувати стан системи виділення у людини на підставі кількісного й якісного складу сечі, її відносної щільності у динаміці залежно від харчового і питного режимів.
11. Аналізувати регульовані показники гомеостазу і робити висновки про механізми регуляції їх за участі нирок.
12. Аналізувати вікові особливості функцій системи виділення і механізми їх регуляції.
13. Пояснювати фізіологічні основи дослідження видільної функції нирок — швидкості клубочкової фільтрації, процесів секреції та реабсорбції речовин у нефронах, величин ниркового кровотоку і плазмотоку, динаміки добового діурезу та щільності сечі.

Тема 22. Енергетичний і основний обмін та методи їх оцінки. Система виділення. Роль нирок у процесах виділення, механізм сечоутворення. Регуляція  функцій нирок. Роль нирок у підтриманні гомеостазу. Механізми підтримки кислотно-лужного та водно-сольового балансу.

Мотиваційна характеристика теми. Знання процесів метаболізму і методів його визначення необхідне для розуміння єдності та врівноваженості анаболічних і катаболічних процесів у організмі людини й оцінки функціонального стану організму.
Мета заняття. Знати: 
1. Суть обміну речовин і енергії та їх зміни за умов різних функціональних станів. 
2. Методи дослідження метаболічних процесів організму людини.
Питання до усного і тестового контролю:
1. Джерела і шляхи використання енергії в організмі людини.
2. Методи визначення енерговитрат людини. Дихальний коефіцієнт.
3. Основний обмін і умови його визначення. Фактори, що впливають на його величину.
4. Робочий обмін, його визначення і фізіологічне значення.
5. Система виділення, її функції. Особливості ниркового кровотоку.
6. Органи виділення — нирки, легені, шкіра, ШКТ.
7. Будова і функції структурно-функціональної одиниці нирок — нефрону.
8. Механізми і швидкість фільтрації у клубочках, кількість і склад первинної сечі.
9. Механізми реабсорбції у канальцях.
10. Поворотно-протиточно-множинна система та її фізіологічна роль.
Питання до письмової відповіді:
1. Перелічіть види і методи визначення енерговитрат організму.
2. Поясніть, що таке білковий мінімум і оптимум.
3. Укажіть, у яких випадках і чому дихальний коефіцієнт буває більше 1 і менше 0,7.
4. Поясніть, що таке калориметричний еквівалент кисню і як він змінюється за умов окиснення білків, жирів і вуглеводів.
5. Перерахуйте добові норми енерговитрат за умов різних видів діяльності.
6. Перерахуйте процеси в організмі, на які витрачається енергія основного обміну, і фактори, що впливають на показники величин основного обміну.
7. Перерахуйте методи визначення фактичного і належного основного обміну.
8. Кількість і склад кінцевої сечі.
9. Фізіологічні основи дослідження функцій нирок — кліренсу, швидкості фільтрації, реабсорбції, секреції, величини ниркового плазмотоку і кровотоку.
Програма практичної роботи на занятті:
1. Дослідження стану обміну речовин людини за аналізом індексу маси тіла.
2. Визначення енерговитрат організму у стані спокою методом непрямої калориметрії.
3. Визначення енерговитрат людини за умов фізичного навантаження.
4. Визначення основного обміну за допомогою метатестів (метод неповного газового обміну).
5. Визначення відсотка відхилення основного обміну (за допомогою метатесту-1).
6. Визначення належної величини основного обміну за площею поверхні тіла.
7. Розрахунок відсоткового відхилення основного обміну за формулами та номограмами.
Методика дослідження стану 
обміну речовин людини за аналізом 
індексу маси тіла
Надлишкова маса тіла — один із факторів ризику для здоров’я. Інтенсивність цього фактора зростає від 4 % при задовільній адаптації до 52 % — при незадовільній. Надлишкова маса зазвичай є наслідком ожиріння. Найчастішим діагностичним критерієм ожиріння є надлишок загальної маси тіла по відношенню до норми, встановленої статистично. Середньостатистичний показник розраховується за формулою Кетле (індекс Кетле), який визначається з урахуванням конституції людини (нормостенічна, астенічна і гіперстенічна). Підрахунок індексу маси тіла — відношення маси тіла (кг) до зросту (м), зведеного в квадрат.
Для роботи необхідні: ваги, ростомір, калькулятор.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. В обстежуваного визначають масу тіла і його зріст. Розраховують індекс маси тіла (ІМТ) за формулою:
ІМТ = М/Р2 (кг/м2), 
де М — маса тіла, кг; Р2 — зріст (м), зведений у квадрат.
Результати роботи та їх оформлення. Занесіть отримані результати в табл. 10.1. Зробіть висновок про стан ІМТ обстежуваного. Дайте відповідь на питання: чому надлишкова маса організму є фактором ризику серцево-судинних та інших захворювань.

Таблиця 10.1 
	Індекс маси тіла	Результати 
	 (індекс Кетле)	дослідження
	Показник	оцінка маси
	20–23	ідеальна
	24–29	надлишкова
	30 і більше	ожиріння

Методика визначення енерговитрат організму у стані спокою методом непрямої калориметрії
У фізіологічних і клінічних дослідах для визначення витрати енергії використовують порівняно простий метод непрямої калориметрії, за допомогою якого витрату енергії визначають побічно за об’ємом виділеної за цей час вуглекислоти. Визначення витрати енергії за газообміном можливе через те, що основний процес вивільнення енергії — це процес окиснення поглиненого людиною О2, який окиснює органічні речовини — білки, жири, вуглеводи, у результаті чого вивільняється певна кількість тепла, а самі речовини розпадаються до своїх кінцевих продуктів: СО2 і Н2О. Визначають енерговитрати методом непрямої калориметрії за допомогою мішка Дугласа для збирання видихуваного повітря за певний час, газоаналізатора Орса — Фішера для визначення газового складу видихуваного повітря та газового лічильника для визначення ХОД. 
Для роботи потрібні: дані газового складу видихуваного повітря досліджуваного, таблиці для розрахунків калоричного коефіцієнта кисню.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи: 
1. Визначення ХОД за допомогою мішка Дугласа. Необхідно привести ХОД до нормальних умов 
(t = 0 °С, тиск 760 мм рт. ст.), щоб мати можливість порівняти дані, отримані у різний час у того ж самого досліджуваного, або у різних людей. Приведення до норми проводиться за спеціальними формулами або за допомогою таблиць. Для даного практичного заняття умовно приймають, що ХОД приведений до нормальних умов.
2. Визначення газового складу видихуваного повітря за допомогою газоаналізатора Орса — Фішера або Холдена. Відсоток вмісту СО2 визначають за допомогою 20–30%-го розчину КОН, а О2 — за допомогою мідно-аміачного розчину шляхом поглинання цих газів вищевказаними розчинами. 
Прилад Орса — Фішера складається з вимірювальної бюретки (трубки) на 10 мл, яка через систему Т-подібних кранів може сполучатися з атмосферою та поглинальними ємностями. Досліджуваний газ за допомогою напірної посудини послідовно приводиться (15–20 качань на одне визначення) у сполучення з поглиначами СО2 та О2, у результаті чого об’єм досліджуваного газу зменшується. Різниця об’ємів у першому випадку дає відсоток вмісту СО2, а у другому — відсоток вмісту О2.
3. Визначення дихального коефіцієнта (ДК) та розрахунок енерговитрат за даними ДК. Умови завдання: ХОД = 7 л/хв (приведено до нормальних умов). У газоаналізаторі Орса — Фішера знаходиться 100 мл видихуваного повітря, взятого з мішка Дугласа. Після поглинання СО2 у бюретці залишилося 96,5 мл газу, після поглинання О2 — 79,5 мл газу. 
Розрахунки:
1. Визначення вмісту СО2 (мл) у видихуваному повітрі: 100 – 96,5 = 3,5 мл, тобто 3,5 %.
2. Визначення кількості СО2 (мл), виділеного організмом у кожних 100 мл видихуваного повітря: 
3,50 – 0,03 (склад вдихуваного повітря) = 3,47 мл СО2.
3. Розрахунок об’єму СО2 (мл), який був видихнутий за 1 хв досліду, тобто ХОД: 
3,47 · 10 · 7 = 242,9 мл СО2.
4. Визначення кількості поглиненого О2 у 100 мл видихуваного повітря: 96,5 – 79,5 = 17 мл, тобто 17 %.
5. Визначення кількості поглиненого О2 (мл) з кожних 100 мл повітря: 21 – 17 = 4 мл О2.
6. Визначення об’єму О2 (мл), поглиненого за 1 хв досліду: 4 · 10 · 7 = 280 мл О2.
7. Визначення ДК: 242,9 : 280 мл = 0,86.
8. Відповідному ДК знаходимо за таблицею калоричний коефіцієнт О2 (1 мл). Він дорівнює 
4,9 ккал. У нас витрачений не 1 л О2, а тільки 
280 мл. Отже, 1000 мл — 4,9 ккал; 280 мл — 
х ккал, де х = 1,38 ккал. Таким чином, енерговитрати за 1 год становлять: 1,38 · 60 = 82,8 ккал. 
За добу: 82,8 · 24 = 1987,2 ккал.
Оформлення результатів та їх оцінка. Отримані результати занотувати у протокол, порівняти з належними та зробити висновок.
Методика визначення енерговитрат людини за умов фізичного навантаження
Для роботи потрібні: дані газового складу видихуваного повітря досліджуваного, таблиці для розрахунків калоричного коефіцієнта кисню.
Об’єкт дослідження — людина.
Проведення роботи. Визначення енерговитрат за умов фізичного навантаження проводиться аналогічно тому, як у спокої. Винятком є те, що визначення проводиться після фізичного навантаження (підняття вантажу або присідання з вантажем). У випробуваного зареєстровано такі дані: у видихуваному повітрі вміст О2 дорівнює 16,5 %, СО2 — 4 %, ХОД = 12 л. За цих умов виконана робота з підняття вантажу вагою 6 кг, відстань — 1,5 м. Кількість рухів за 1 хв — 30. Під час виділення 1 ккал виконується робота у 
427 кг/м.
Оформлення результатів та їх оцінка. Розраховані енерговитрати занотувати у протокол, порівняти з належними та зробити висновок.
Методика визначення основного обміну 
за допомогою метатестів 
(метод неповного газового обміну)
Метатест дозволяє визначити рівень основного обміну за показником поглиненого за одиницю часу кисню. Метатест становить замкнуту циркулярну систему, що складається зі спірометра, поглинача СО2 (посудина з натронним вапном) і клапанної коробки з краном підключення досліджуваного. Спірометр точно реагує на зміну об’єму у системі приладу під час переходу дихального повітря із системи у легені та навпаки. Переміщення дзвона спірометра, відповідно до об’єму дихання, фіксується покажчиком. Видихуване дослідженим повітря через видихувальний клапан направляється у поглинач вуглецевої кислоти (натронне вапно), де звільнюється від СО2 та водяних парів і надходить під дзвін спірометра та змішується там з повітрям (або киснем), якщо система до того була заповнена О2. Об’єм циркуляційної системи приладу у процесі досліду зменшується на об’єм поглиненого досліджуваним О2. Ця зміна об’єму фіксується покажчиком у вигляді спадної кривої дихальних рухів (спірограми). Слід пам’ятати, що досліджуваний повинен лежати на кушетці у зручній для нього позі з загубником у роті, який з’єднаний за допомогою двох гумових шлангів з апаратом. Ніс затиснутий спеціальним затискачем. У міру того, як поглинається О2, об’єм мішка зменшується, що реєструється на стрічці у вигляді кривої дихальних рухів, яка сходить донизу. Запис ведеться зі швидкістю кімографа 25 мм/хв. Паралельно відбувається поглинання СО2. Дослід триває 3–5 хв. Отримана спірограма служить для підрахування об’єму поглиненого О2 та визначення основного обміну. Після визначення кількості поглиненого за 1 хв О2, підраховують його потребу за добу.
Розрахунок об’єму спожитого О2 здійснюється таким чином. Проводиться пряма, яка з’єднує більшість нижніх точок кривої спірограми. З вершини лінії ординат, де початок спірограми, спускається перпендикуляр на лінію абсцис. Утворився трикутник, де є два катети та гіпотенуза. Нас цікавить той катет, який утворився в результаті зменшення О2 у резервуарі за рахунок поглинання його організмом. Цей катет трикутника і відображатиме у лінійному вимірюванні величину поглинання О2 за потрібний відрізок часу. 
Приблизний розрахунок: припустимо, що за допомогою трикутника ми визначили, що за 5 хв досліду  людина поглинула 1 л О2. Оскільки ціна поділки приладу дорівнює зміщенню кривої на 20 мл за лінією ординат, за цей час поглинено 
1 л О2. Отже, за 1 год — 1 л · 12 л/год О2, за добу — 12 · 24 = 288 л/добу О2. Для визначення величини основного обміну об’єм поглиненого за добу О2 помножують на калоричний коефіцієнт О2, який за умов основного обміну дорівнює 
4,8 ккал (за умов ДК змішаної їжі, який дорівнює 0,85). Отримана цифра вкаже величину фактичного основного обміну (ФОО) у кілокалоріях. У клініці ФОО визначається за спірограмою, розрахунок ведеться за формулою: 
ФОО = К · 40 · 0,9 ·7, 
де К — катет трикутника, мм; 40 — кількість О2, мл, за умов зміщення самозаписувача на 1 мл (якщо ціна поділки приладу 25 мм за умов поглинання 1 л О2) · 1000 / 25 = 40 мл; 0,9 — стандартний коефіцієнт (стандартні умови — сухий стан газу, t = 0 °С, Р = 760 мм рт. ст.; 7 — постійна величина).
Наприклад, за 1 хв самозаписувач змістився на 6 мм, оскільки К трикутника = 6 мм, звідси 
6 · 40 = 240 мл/хв. Знайдений об’єм поглиненого О2 приводимо до нормальних умов, тобто даємо поправку на температуру в апараті та барометричний тиск, а саме: 240 · 0,9 = 216 мл/хв поглиненого О2. Отримавши приведений О2, помножуємо його на 7: 216 · 7 = 1512 ккал (тобто отримуємо ФОО). Беручи до уваги, що під час окиснення 1 л О2 виділяється 4,865 ккал за умов ДК = 0,85 (за Окунєвим), то в нашому випадку за 1 хв поглинено не 1 л О2, а 0,216 л О2. Таким чином, 4,865 ккал — 1 л О2; х ккал — 0,216 О2, де х = 
= 1,05 · 1440 (хвилин за добу) = 1512 ккал. Визначивши ФОО за допомогою приладу «Метатест-1» або «Метатест-2», тепер необхідно встановити, чи відповідає він нормі. Для цього слід визначити у цієї людини належний основний обмін (НОО) за таблицями Гарріса і Бенедикта. Дослідження основного обміну проводять за умов відносного спокою (лежачи, натщесерце — як правило, не менше ніж через 16 год після прийому їжі), після нічного сну, при температурі комфорту (18–20 °С). Такі умови важко створити в навчальній лабораторії, тому отримані в наших умовах цифри можуть трохи відрізнятися від величин, які відповідають дійсному рівню основного обміну.
Методика визначення відсотка відхилення 
основного обміну (за допомогою метатесту-1)
Дані попередньої роботи використовують для визначення відсотка відхилення обміну за допомогою розрахункової лінійки, що додається до метатесту-1. Розрахункова лінійка має три шкали. За допомогою верхньої приводять результати досліду до нормальних умов (ХВЛ, ЖЄЛ, маса тіла (кг)), те ж саме і на середній шкалі, тільки для жінок. На нижній враховують споживання О2 (хв), ХОД, основний обмін (ккал/добу). Також існують стандартні дані щодо статі, віку, маси тіла та зросту. Таким чином, за допомогою лінійки можна визначити основний обмін, а на зворотному боці, за тими ж показниками, відсоток відхилення основного обміну від норми. 
Методика визначення належної величини основного обміну за допомогою таблиць 
Гарріса і Бенедикта
За таблицею, яка враховує масу тіла людини, необхідно знайти свою масу (кг) та відповідний до неї нормальний показник основного обміну (ккал). До цього табличного показника додають відповідне число з другої таблиці, яка враховує зріст і масу тіла. Потрібний показник знаходять таким чином: відшукують свій зріст (см) та вік (роки). У місці перетинання ліній, які йдуть від цих показників, і знаходиться необхідне число, яке додають до числа, знайденого за першою таблицею. Сума цих чисел і буде шуканою величиною НОО за добу. Належний основний обмін береться за 100 %. ФОО — Х, де Х = ФОО · 100/НОО. Нормою вважається ФОО: середній вік ± 10 % (для дітей і людей похилого віку ± 15 %).
Методика визначення належної величини основного обміну за площею поверхні тіла
За номограмою, відповідно до зросту (см) та маси тіла (кг), визначають поверхню тіла. Для визначення НОО поверхню тіла (см2) помножують, враховуючи вік і стать, на стандарт основного обміну — 1 см2 за 1 год, котрий потім помножують на 24 год.
Методика розрахунку відсоткового 
відхилення основного обміну за формулами та номограмами
1. Формула Ріда дає можливість розрахувати відсоток відхилення основного обміну від норми. Ця формула базується на тому, що існує зв’язок між артеріальним тиском, частотою пульсу та продукцією тепла в організмі. Відомо, що розрахунок основного обміну за допомогою формул завжди дає тільки приблизні результати, але при деяких захворюваннях вони є повністю вірогідними і ці формули часто застосовують у клініці. Відхилення до 10 % вважається у межах норми. Тричі у проміжках часу 1–2 хв проводять підрахунок пульсу й АТ. Знаходять середні величини, а потім визначають відсоток відхилення за формулою: 0,75 · (частота пульсу (ЧП) + пульсовий тиск (ПТ) · 0,74) – 72. Наприклад, пульс — 
90 уд/хв, АТ — 130/70 мм рт. ст. Тоді відсоток відхилення основного обміну дорівнює: 0,75 ´ 
´ (90 + ПТ · 0,74) – 72 = 0,75 · (90 + 44,4) – 72 = = 0,75 · 134,4 – 72 = 100,8 – 72 = 28,8 %. 
Для спрощення розрахунків за формулою Ріда існує спеціальна номограма, на якій, з’єднавши прямою лінією крапки, що відповідають частоті пульсу та пульсовому тиску, знаходимо у точці перетину цієї прямої з середньою шкалою величину відхилення основного обміну у процентах.
2. Формула Брейтмана: 3/4 П + 1/2 ПТ – 74.
3. Формула Джейля: П + ПТ – 111, 
де П — частота пульсу; ПТ — пульсовий тиск.
Примітка. Формули придатні за умов порушення функції щитоподібної залози легкої та середньої тяжкості. При тяжких формах захворювання результати значно відстають від величин основного обміну, отриманих газоаналітичним способом. Розрахунок основного обміну за допомогою формул не проводиться у людей з тяжкими серцево-судинними розладами, миготливою аритмією, пароксизмальною тахікардією, недостатністю клапанів аорти та печінковими 
ускладненнями.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Дихальний коефіцієнт — це:
A. Відношення об’єму виділеного СО2 до об’єму поглиненого О2
B. Відношення кількості поглиненого О2 до кількості виділеного СО2
C. Відношення кількості виділеного СО2 до 
об’єму поглиненого О2
D. Відношення об’єму поглиненого О2 до 
об’єму виділеного СО2
E. Відношення кількості поглиненого О2 до кількості виділеного О2

2. Дихальний коефіцієнт може бути більше 1:
A. 	У перші 5 хв після закінчення фізичного навантаження
B. 	За 1 год після фізичного навантаження
C. 	За умов стресу
D.	За умов голодування
E. 	При сахарному діабеті

3. Методом непрямої калориметрії встановлено, що основний обмін досліджуваного на 15 % нижчий за належний. Порушення діяльності якої ендокринної залози можна припустити?
A. 	Гіпоталамуса
B. 	Гіпофіза
C. 	Підшлункової залози
D. 	Щитоподібної залози
E. 	Статевих гормонів

4. Виділення організмом 1 г азоту відповідає розпаду в організмі такої кількості білка:
A. 	5,25 г
B. 	5,75 г
C. 	6,00 г
D. 	6,25 г
E. 	6,50 г

5. Для дорослої людини масою 70 кг білковий мінімум становить:
A. 25 г білка на добу
B. 40 г білка на добу
C. 52 г білка на добу
D. 75 г білка на добу
E. 100 г білка на добу

6. Фактичний основний обмін визначають:
A. За кількістю поглиненого кисню
B. За площею поверхні тіла
C. За таблицями Гарріса і Бенедикта
D. За формулами Ріда, Джейля, Брейтмана
E. За формулою Дрейера

7. Для дорослої людини у нормі середнє значення показника основного обміну становить:
A. 0,5 ккал/(кг·год)
B. 1 ккал/(кг·год)
C. 2 ккал/(кг·год)
D. 5 ккал/(кг·год)
E. 10 ккал/(кг·год)

8. Методом непрямої калориметрії встановлено, що основний обмін досліджуваного на 25 % вищий за належний. Порушення діяльності якої ендокринної залози можна припустити?
A. Гіпоталамуса
B. Гіпофіза
C. Підшлункової залози
D. Щитоподібної залози
E. Статевих гормонів

9. Виділення організмом 9,3 ккал енергії відповідає окисненню в організмі:
A. 1 г жирів
B. 1 г білків
C. 1 г вуглеводів
D. 1 г будь-якої речовини
E. Немає вірної відповіді

10. Коефіцієнт зношування білка Рубнера дорівнює:
A. 0,014–0,028 г азоту на 1 кг маси тіла
B. 0,014–0,050 г азоту на 1 кг маси тіла
C. 0,028–0,065 г азоту на 1 кг маси тіла
D. 0,028–0,075 г азоту на 1 кг маси тіла
E. 0,050–0,075 г азоту на 1 кг маси тіла

Відповіді
1.С, 2.А, 3.D, 4.D, 5.C, 6.A, 7.A, 8.D, 9.А, 10.D.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Який гормон стимулює синтез білків у печінці?
A. Альдостерон
B. Кальцитонін
C. Кортизол
D. Соматотропний гормон
E. Тестостерон

2. Який гормон стимулює синтез жирів?
A. Адреналін
B. Тироксин
C. Глюкокортикоїди
D. Глюкагон
E. Інсулін

3. Соматотропний гормон аденогіпофіза здійснює:
A. Анаболічну дію на обмін жирів і білків
B. Катаболічну дію на обмін жирів і білків
C. Анаболічну дію на обмін жирів і катаболічну — на обмін вуглеводів
D. Катаболічну дію на обмін вуглеводів та анаболічну — на обмін білків
E. Анаболічну дію на обмін білків і катаболічну — на обмін жирів

4. Пацієнтка С. 36 років звернулася зі скаргами на ожиріння та підвищену набряклість на фоні суворої дієти. Об’єктивно виявлено: гіперглікемія, гіпернатріємія, гіперстенурія. Які ендогенні порушення можна припустити?
A. Гіпофункція щитоподібної залози
B. Гіперфункція кори надниркових залоз 
C. Гіперфункція яєчників
D. Гіпофункція щитоподібної залози
E. Гіпофункція паращитоподібних залоз

5. Похідне метаболізму вуглеводів, яке не синтезується в організмі:
A. Фолієва кислота
B. Аскорбінова кислота
C. Ціанкобаламін
D. Біотин
E. Рибоксин

6. Центральні глюкорецептори розташовані в:
A. Передньому гіпоталамусі
B. Задньому гіпоталамусі
C. Мості
D. Мозочку
E. Корі великих півкуль

7. Сприяє утилізації глюкози клітинами:
A. Глюкагон
B. Адреналін
C. Інсулін
D. Тироксин
E. Соматотропний гормон

8. Зменшення концентрації глюкози в крові приводить до посилення секреції:
A. Ацетилхоліну
B. Гістаміну
C. Адреналіну
D. Серотоніну
E. Дофаміну

9. До прийомного відділення надійшла людина зі скаргами на прискорене серцебиття, слабкість і тремор м’язів, запаморочення, посилене потовиділення. З анамнезу відомо, що протягом 10 років страждає на цукровий діабет, регулярно приймає гіпоглікемічні препарати. Людині була зроблена ін’єкція:
A. Інсуліну
B. Розчину глюкози
C. Хлориду натрію
D. Сульфату магнію
Е. Хлористого кальцію

10. Похідні метаболізму вуглеводів, які синтезуються в організмі, крім:
A. Фолієвої кислоти
B. Аскорбінової кислоти
C. Ціанкобаламіну
D. Біотину
E. Рибоксину

Відповіді
1.D, 2.E, 3.A, 4.B, 5.A, 6.А, 7.C, 8.C, 9.B, 10.A.

Ситуаційні завдання
1. Людина за добу спожила з їжею таку кількість поживних речовин, у якій містилося 5000 ккал. Розрахуйте, скільки калорій отримав організм. Поясніть, чи зменшується калорійна цінність поживних речовин у процесі травлення.
2. Відомо, що інтенсивність метаболізму у тюленів і китів удвічі вища, ніж у наземних тварин з такими ж розмірами тіла. Поясніть, у чому фізіологічний сенс цього явища.
3. Поясніть, чи доцільно в спекотну погоду харчуватися м’ясом.
4. Поясніть, чому, незважаючи на однаковий вміст води у різних органах, відсоток води в усьому тілі у жінок і чоловіків різний.
5. Поясніть, як зміниться величина ДК після тривалої гіпервентиляції.
6. Двом випробовуваним пропонують фізіологічне змагання. Протягом певного часу вони обоє дихатимуть з однаковою частотою і глибиною. В одного визначають загальну кількість повітря, яку він вдихнув, у другого — кількість повітря, яку він видихнув. Переможе той, чий показник виявиться більшим. Який варіант Ви обрали б для себе, беручи участь у такому змаганні? Поясніть, чому. У якому випадку змагання завжди закінчувалося б внічию?
7. Розрахуйте кількість енергії, що виділилася, якщо за час досліду окиснювалися лише вуглеводи, і при цьому виділилося 6 л СО2.
8. У ранніх калориметричних дослідах використовувалися крижані калориметри. Такий пристрій був двостінною камерою, простір між стінками якої заповнювався льодом. У камеру поміщали експериментальну тварину. Залежно від кількості виділеного тепла танула певна частина льоду, що і враховувалося під час подальших розрахунків. Є такі матеріали: мідь, залізо, нікель, скло, тирса, граніт. Поясніть, який матеріал Ви запропонуєте для виготовлення зовнішньої та внутрішньої стінок калориметра.
9. Насичене вологою повітря за умов температури тіла містить рівно удвічі більше водяної пари, ніж насичене повітря при кімнатній температурі. Виходячи з цього, поясніть, що відбувається з повітрям, що видихається, у дихальних шляхах тварин, які мешкають у пустелі.
10. У тварини за допомогою відповідних таблиць визначили з достатньою точністю масу різних органів. Потім провели експеримент з повним голодуванням, після чого тварини загинули. Двом студентам доручили визначити міру виснаження голодуючої тварини за зміною маси її органів. Кожен студент узяв для дослідження по два органи. Потім один повідомив, що виснаження було дуже значним, а другий, навпаки, — дуже незначним. Поясніть, чи можливі такі розбіжності.
11. Поясніть, чому під час фізичного навантаження і відразу після нього ДК більше 1.
12. Поставлено два досліди за ідентичних умов з визначення витрати енергії методом непрямої калориметрії. У одному досліді враховували ДК, в іншому — ні. Поясніть, наскільки великими будуть відмінності даних, отриманих у кожному з дослідів.
13. Поясніть, як довести, що в процесі лікування захворювання щитоподібної залози сталося поліпшення її стану.
14. За способом Дугласа — Холдейна визначено, що випробовуваний за 5 хв видихнув 
35 л повітря. Його газовий склад — 17,0 % О2 і 3,53 % СО2. Розрахуйте добові витрати енергії.
15. Розрахуйте об’єм О2, що був поглинений за 1 хв, якщо ХОД дорівнює 6 л. У поглиненому повітрі міститься 20,93 % О2, у видихуваному — 16,93 %.
16. Розрахуйте ДК, якщо піддослідний поглинає за 1 хв 0,4 л О2 і виділяє 0,36 л СО2.
17. Розрахуйте витрату енергії за годину, якщо випробовуваний поглинає за 1 хв 0,3 л О2, а ДК дорівнює 1.
18. Розрахуйте енергетичні витрати у випробовуваного, якщо за даними непрямої калориметрії встановлено, що ХОД — 10 л, склад поглиненого повітря: 21 % О2 і 0,03 % СО2, склад видихуваного повітря — 16 % О2 і 4,03 % СО2.
19. У жінки зростом 150 см і масою 60 кг основний обмін дорівнює 1600 ккал. Визначте, чи відповідає це нормі.
20. У чоловіка зростом 180 см і масою 100 кг основний обмін дорівнює 1900 ккал. Чи відповідає нормі ця величина, якщо поверхня тіла дорівнює 2,18 м2?
21. Чи може ДК бути менше 0,7? Якщо так, то в якому випадку?
22. У якому випадку у людини ДК може бути більше 1? Поясніть, чому.
23. Випробовуваний поглинає за 1 хв 300 мл О2. Дихальний коефіцієнт дорівнює 1. Розрахуйте, скільки калорій за 1 хв витрачає організм.
24. З сечею виділилося за добу 12 г азоту. Розрахуйте, скільки білка розпалося в організмі.
25. Доросла людина спожила за добу 70 г білка, 300 г вуглеводів, 100 г жирів. Поясніть, чи відповідає це добовій потребі людини у поживних речовинах.
26. Які умови необхідно враховувати під час складання харчових раціонів, окрім відповідності калорійності їжі добовим витратам енергії?
27. Поясніть, чи відповідають указані показники основного обміну віку дитини. Якщо ні, то вкажіть відповідні: у віці 1 тиж. основний обмін становить 56–40 ккал/кг, у 1,5 роки — 38–
42 ккал/кг, у віці 7 років — 32–35 ккал/кг, у 
12 років — 40–45 ккал/кг.
28. В одного з обстежуваних після їди обмін енергії збільшився на 0,5 %, у другого — на 10 %. У якому випадку дослідження проведене у дорослого, у якому — у дитини?
29. Поясніть, у якому з вказаних варіантів загального обміну значення показників витрати енергії властиві дитині. Витрата енергії за добу в стані спокою прийнята за 100 %. 
Варіант А: обмін речовин — 60 %, нагромадження і відкладення речовин — 15 %, специфічно динамічна дія їжі — 0,5 %, робота м’язів (тонус) — 15 %, втрати тепла з екскрементами — 9,5 %. 
Варіант В: обмін речовин — 60 %, нагромадження і відкладення речовин — 1 %, специфічно динамічна дія їжі — 10 %, робота м’язів (тонус) — 25 %, втрати тепла з екскрементами — 5 %.
30. У новонародженої дитини добова потреба в білках становить 3–4 г на 1 кг маси. Поясніть, скільки білка повинен отримувати за добу здоровий новонароджений.
31. Діти віком від 1 до 3 років споживають за добу 10–15 г вуглеводів на 1 кг маси. Чи досить вуглеводів у раціоні дворічної дитини масою 
9 кг, якщо за день вона спожила їх 60 г?
32. У харчовому раціоні дітей 75 % жирів повинні бути тваринного походження. Розрахуйте, скільки грамів рослинних жирів за добу повинна отримати 10-річна дитина масою 25 кг, якщо всіх жирів за добу вона споживає 2–3 г на 1 кг маси.
33. Однорічна дитина випиває за добу 800 мл води, п’ятирічна — на 50 % більше. Розрахуйте, яку кількість води за добу отримала п’ятирічна дитина з розрахунку на 1 кг, якщо вона важить 8 кг.
34. Обчисліть кількість енергії, що виділилася, якщо за час досліду окиснювалися лише білки, і при цьому виділилося 6 л СО2.
35. Як зміниться величина ДК за умов швидкого ожиріння, наприклад, під час відгодовування тварин?
36. Молода людина, що має змішаний характер харчування, при співвідношенні за масою білків, жирів і вуглеводів у її харчовому раціоні 1 : 1,2 : 4,5, виконала інтенсивну фізичну роботу — протягом 2 год посадила в саду 10 яблуневих дерев. Поясніть: 
1) Як зміняться енерговитрати даної людини за умов виконання фізичної роботи порівняно з її рівнем енерговитрат у стані спокою? 
2) Чому дорівнює середній ДК даної людини у стані спокою?
3) Як ДК зміниться: під час фізичної роботи; відразу після фізичної роботи; протягом першої години після фізичної роботи?
37. У випробовуваного під час фізичного навантаження за методом непрямої калориметрії визначають рівень енерговитрат. Відомо, що ДК у нього становить 0,98. Поясніть: 
1) Які поживні речовини окиснюються у випробовуваного в даний момент у організмі? 
2) Чи можна розрахувати енерговитрати за об’ємом виділеного СО2? За яким показником розраховувати переважно: за об’ємом поглиненого О2 або за об’ємом виділеного СО2? 
3) Перелічіть методи калориметрії.
38. Для нормальної життєдіяльності людини необхідний повноцінний харчовий раціон. Добові енерговитрати обстежуваного пацієнта становили 2700 ккал. До складу його харчового раціону входить 120 г білків, 120 г жирів і 360 г вуглеводів. Кількість азоту сечі за добу у пацієнта 19 г. Поясніть: 
1) Чи компенсує даний харчовий раціон добові енерговитрати пацієнта? 
2) Оцініть азотистий баланс пацієнта. 
3) Якими є принципи складання харчового раціону? 
4) Що відіграє важливу роль у збалансованому харчуванні?
39. Пацієнт, що прийшов на прийом до лікаря, скаржиться на серцебиття, пітливість, дратівливість, слабкість і зниження маси тіла. Під час обстеження пацієнта ЧСС — 95 уд/хв, АТ — 130/70 мм рт. ст. Відсоток відхилення рівня основного обміну цього пацієнта становив 33 %, що значно перевищує норму. Поясніть: 
1) З чим може бути пов’язане відхилення рівня основного обміну від норми у даного пацієнта? 
2) За яких умов має проходити дослідження рівня основного обміну людини? 
3) Які фактори визначають рівень основного обміну?
40. Людина, що проживала в умовах помірного клімату, переїхала на постійне місце проживання на Північ. Поясніть: 
1) Чи зміниться у даної людини рівень основного обміну? 
2) Які фактори призводять до відхилення показника енерговитрат від величини основного обміну?
3) Чому дорівнює середня величина основного обміну за добу у чоловіка й у жінки однакового віку, зросту і маси тіла?
41. Поживні речовини можуть окиснюватися в організмі людини, а також у калориметричній бомбі Бертло. Під час спалювання в калориметрі 1 г білка виділяється 5,6 ккал тепла, а в організмі — 4,1 ккал. Поясніть: 
1) Чому фізичні та фізіологічні калоричні коефіцієнти для білків відрізняються? 
2) Охарактеризуйте фізичні та фізіологічні коефіцієнти для жирів і вуглеводів. 
3) На окиснення 1 г якої поживної речовини витрачається найбільша кількість кисню?
42. Людина, що працює в канцелярії, має енерговитрати 3000 ккал на добу. Її харчовий раціон є змішаним. У відпускний період вона стала теслярувати, причому м’язова маса людини стала збільшуватися. Поясніть: 
1) Якою має бути калорійність харчового раціону даного службовця у період роботи у канцелярії? 
2) Чи необхідно йому змінити калорійність харчового раціону у відпускний період? 
3) Охарактеризуйте азотистий баланс даної людини.

Відповіді до ситуаційних завдань
1. За законом Гесса, енергетичний підсумок хімічної реакції не залежить від проміжних шляхів перетворення речовини, тому калорійна цінність поживних речовин у процесі травлення не зменшується. Проте організм отримає калорій дещо менше, оскільки засвоюваність поживних речовин не дорівнює 100 %. За умов змішаної їжі засвоюється лише 85–90 % спожитих речовин — 
це означає, що організм отримає приблизно 
2550 ккал.
2. Значення метаболізму, перш за все, у тому, що він доставляє енергію, необхідну для перебігу всіх життєвих процесів. Але у гомойотермних тварин метаболізм забезпечує і продукування тепла, що дозволяє підтримувати постійну температуру тіла. Кити і тюлені живуть у холодній воді. Аби компенсувати збільшені тепловтрати, їм доводиться виробляти додаткові кількості тепла, що і досягається посиленням метаболізму.
3. Білкова їжа через специфічно-динамічну дію на 30 % підвищує рівень обміну. Під час спеки це може призвести до додаткового перегрівання організму.
4. У жінок, зазвичай, є більше жирової тканини, а жир містить дуже мало води, тому що більше жиру входить до складу тіла, то менший процентний вміст води у цілому організмі.
5. При гіпервентиляції кількість вуглекислого газу в крові знижується. Це призводить до порушення рівноваги в бікарбонатній буферній системі та вивільнення з бікарбонатів деякої кількості вуглекислого газу, який виводиться з організму. Після припинення гіпервентиляції вуглекислота, що утворюється в організмі, зв’язується з бікарбонатами (займає місце, що «звільнилося»). Тому в повітря, що видихається, переходить менше СО2, а величина ДК, яка розраховується за відношенням кількості виділеного вуглекислого газу до кількості поглиненого кисню, виявляється нижчою за нормальну (аж до 0,4).
6. За звичайних умов кількість виділеного СО2 завжди менша кількості поглиненого О2, тобто показник ДК менше 1. Тому для перемоги потрібно обирати вдихуване повітря. А нічия вийшла б, якби вдалося створити таку штучну ситуацію, коли в організмі окиснювалися б лише вуглеводи і ДК дорівнював би одиниці.
7. Якщо окиснювалися вуглеводи, то ДК дорівнює 1. Отже, кількість поглиненого О2 теж 6 л. Калорійний еквівалент О2 за умов ДК, що дорівнює 1, становить 5,05 ккал. Помноживши цю величину на 6, дістанемо 30,3 ккал.
8. Внутрішні стінки повинні дуже добре проводити тепло, аби швидко передавати його льоду. Зовнішні ж стінки, навпаки, мають бути якомога менш теплопровідними, аби ізолювати лід від дії зовнішньої температури. Таким чином, для внутрішніх стінок — мідь, для зовнішніх — тирса між склом.
9. За звичайних умов повітря, що поглинається, у дихальних шляхах максимально насичується вологою, що небезпечно для життя організму за умов пустелі. Тому у тварин, які мешкають у пустелі, повітря значно охолоджується в дихальних шляхах і забирає з собою меншу кількість води.
10. За умов смертельного голодування маса найбільш життєво важливих органів — серця і мозку — зменшується всього на 2–4 %. Водночас м’язи і печінка втрачають 55–30 % своєї маси.
11. За умов фізичного навантаження зростає утворення недоокиснених метаболітів за рахунок недостатності утвореного О2. Дефіцит О2 залишається ще кілька хвилин після припинення навантаження і погашається поступово за рахунок посиленої доставки О2 за умов прискореної роботи серця і дихання, тому за цих умов показник ДК може бути більше 1.
12. Одна і та сама кількість О2 дає різну кількість енергії залежно від того, на окиснення яких речовин було витрачено дану кількість О2. А саме про це і свідчить величина ДК. Проте відмінності калоричного еквівалента кисню, навіть для крайніх значень ДК, не дуже значні, відповідно 4,70–5,05. Тому якщо умовно прийняти величину ДК за 0,85, то відмінності отриманих у двох дослідах даних не перевищать 3–4 %.
13. Для цього потрібно простежити за показниками, які характеризують роботу залози, наприклад, величиною основного обміну, інтенсивністю поглинання міченого йоду, концентрацією в крові тиреотропного гормону, трийодтироніну і тироксину.
14. На кожних 100 мл повітря, що пройшло крізь легені, поглинено організмом 4 мл О2 і виділено 3,5 мл СО2. Отже, ДК дорівнює 0,87. За такого ДК калоричний еквівалент кисню дорівнює 4,88 ккал. Якщо за 5 хв випробовуваний видихнув 35 л повітря, з якого спожив 4 % кисню, це означає, що за 5 хв спожито 1,4 л О2, за добу 
1,4 · 12 · 24. На кожний літр припадає 4,88 ккал. Отже, енергетичні добові витрати дорівнюють 
1,4 · 12 · 24 · 4,88 = 1967 ккал.
15. З кожних 100 мл повітря поглинено 4 мл О2. Отже, за 1 хв із 6 л поглинено 240 мл О2.
16. ДК дорівнює відношенню кількості виділеного СО2 до поглиненого О2 за одиницю часу. У даному випадку ДК = 0,9.
17. Для ДК, що дорівнює 1, калоричний еквівалент О2 становить 5,047 ккал. За годину кількість поглиненого О2 — 18 л. За цей час енерговитрати становитимуть 91 ккал.
18. Кількість поглиненого О2 за 1 хв дорівнює 5 % від 10 л, тобто 0,5 л. Виділено СО2 4 % від 10 л, тобто 0,4; ДК = 0,8. Калоричний еквівалент О2 для цього ДК = 4,8 ккал. Отже, добові енергетичні витрати: 0,5 · 60 · 24 · 4,8 = 3456 ккал.
19. Для жінок належний основний обмін за 
1 год дорівнює площі тіла (м2) на 36 ккал. У даному випадку НОО дорівнює 1126 ккал. Основний обмін у випробовуваної підвищений на 
42 %.
20. Для визначення НОО у чоловіків необхідно площу тіла помножити на 40 ккал і на 24 год. У нашому випадку це 2100 ккал. З урахуванням 15 % допустимих коливань, основний обмін відповідає належному.
21. ДК стає менше 0,7 у період відновлення після інтенсивної м’язової роботи, коли частина вуглекислоти тканин зв’язується бікарбонатами, які вивільнюються за умов окиснення молочної кислоти, у результаті до легенів доходить менше СО2, ніж утворюється у тканинах.
22. ДК стає більше одиниці відразу після інтенсивної роботи, коли в легенях виділяється не лише вуглекислота, що утворюється в тканинах, але і СО2, що витискається молочною кислотою з бікарбонатів крові.
23. За умов ДК = 1 калоричний еквівалент кисню дорівнює 5,047 ккал. Отже, організм витрачає 1,510 ккал/хв.
24. Один грам азоту входить до складу 6,25 г білка. У даному випадку в організмі розпалося 75 г білка.
25. Добова потреба у поживних речовинах залежить від рівня енергетичних витрат. У даному випадку харчовий раціон не відповідає навіть найнижчим енерговитратам дорослої людини 
(1-ша група: білка 100–120 г, жиру 90–100 г, вуглеводів 420–450 г).
26. Під час складання харчових раціонів, окрім відповідності калорійності їжі добовим витратам енергії, необхідно враховувати: добову потребу у поживних речовинах; оптимальне співвідношення продуктів рослинного і тваринного походження; ступінь засвоєння їжі; вміст вітамінів, мінеральних солей, мікроелементів; різноманітність страв і їх органолептичні властивості; стан організму людини; оптимальний добовий розподіл харчових продуктів.
27. Не відповідають. У віці 1 тиж. основний обмін становить 38–42 ккал/кг; у 1,5 роки — 36–40 ккал/кг; у 7 років — 40–45 ккал/кг, у 12 років — 32–35 ккал/кг.
28. Результати першого дослідження належать дитині, оскільки специфічно динамічна дія їди у дітей виявляється слабо.
29. Показники обміну варіанта А відповідають віку дитини.
30. Здоровий новонароджений повинен отримувати за добу 12–16 г білка.
31. Добова потреба у вуглеводах дворічної дитини масою 9 кг 90–135 г. У даному випадку дитина спожила мало вуглеводів.
32. Жирів рослинного походження за добу 
10-річна дитина повинна отримати 25 % від загальної кількості спожитих жирів, що становить 12,5–18,8 г на її масу.
33. 150 мл.
34. Якщо окиснювалися білки, то ДК = 0,8. Таким чином, кількість поглиненого О2 більше кількості виділеного СО2. Калоричний еквівалент за ДК = 0,8 становить 4,8 ккал. Значить, 
4,8 · 6 = 28,8 ккал.
35. За умов ожиріння частина жиру утворюється з вуглеводів. Хоча у молекулах вуглеводів більше О2, ніж у молекулах жиру, цей надлишковий О2 не вивільняється і не може брати участь в окиснювальних реакціях. Водночас у процесі перетворення вуглеводів на жири утворюється багато СО2. У результаті величина ДК зростає до 1,5–1,7.
36. 1) Енерговитрати під час виконання фізичного навантаження підвищаться на величину робочої надбавки. Коефіцієнт корисної дії (ККД) — це співвідношення енерговитрат на здійснення зовнішньої роботи до енерговитрат усієї роботи, вираженої у відсотках; ККД організму змінюється у межах від 16 до 25 %, у середньому — 20 %. Під час виконання фізичної роботи значні енерговитрати здійснюються через віддачу тепла у довкілля. 
2) За умов змішаного харчування ДК у стані спокою в середньому дорівнює 0,85–0,90. 
3) Під час фізичної роботи ДК підвищується до 1 (основним джерелом енергії є вуглеводи), відразу після фізичної роботи ДК різко підвищується і може перевищити 1, потім протягом першої години після фізичної роботи ДК знижується до величин, менших вихідного рівня, після чого відновлюється. Через кисневий борг, що формується під час фізичної роботи, недоокиснені продукти (молочна кислота) надходять у кров і витискають вуглекислоту з бікарбонатів, приєднуючи лужні іони, тому відразу після фізичної роботи СО2 виділяється більше, ніж утворюється. Надалі молочна кислота убуває з крові, вивільняючи місця, які зв’язують вуглекислоту, знов утворюючи бікарбонати. Ці механізми лежать у основі зниження величини ДК протягом першої години після роботи.
37. 1) Оскільки ДК практично дорівнює 1, то в організмі випробовуваного у даний момент переважно окиснюються вуглеводи. 
2) За об’ємом виділеного СО2 енерговитрати розрахувати можна, проте його виділення не завжди точно відображає рівень метаболізму. Також унаслідок значної залежності цього газу від факторів зовнішнього середовища (температури, вологості, тиску) доцільно переважно розраховувати енерговитрати за об’ємом поглиненого О2. 
3) Калориметрія буває пряма і непряма. Непряма калориметрія може бути з повним і неповним газовим аналізом, методом відкритої або закритої систем.
38. 1) Даний харчовий раціон відшкодовує добові енерговитрати з урахуванням засвоюваності їжі за умов змішаного харчування: 991 ккал при енерговитратах 2700 ккал. 
2) Засвоєння 120 г білка дає 19,2 г азоту, отже, є азотиста рівновага. 
3) Основними принципами під час складання харчового раціону є такі: харчовий раціон повинен компенсувати енерговитрати людини з урахуванням засвоюваності їжі (для змішаного харчового раціону засвоюваність становить близько 90 %). Таким чином, калораж харчового раціону повинен перевищувати енерговитрати людини на 10 %; співвідношення за масою білків, жирів і вуглеводів повинно дорівнювати 1 : 1,2 : 4,5. За цих умов 30 % білків мають бути біологічно повноцінними, тобто тваринного походження; 30 % жирів мають бути рослинного походження. У складі вуглеводів, що надходять, обов’язкова наявність клітковини; об’єм спожитої рідини до 2–2,5 л. Розподіл калоражу харчового раціону протягом дня має бути таким: 60 % у першу половину дня, 40 % — у другу половину дня; перевага віддається чотириразовому харчуванню з розподілом калоражу харчового раціону таким чином: сніданок — 25 %, обід — 35 %, полуденок — 15 %, вечеря — 25 %. 
Основними фізичними принципами під час складання збалансованого харчового раціону є: відповідність калорійності харчового раціону з урахуванням засвоюваності їжі енергетичним витратам даної людини; вміст у раціоні білків, жирів і вуглеводів має відповідати потребам у них і дорівнювати 1 : 0,7 : 4. За цих умов 30 % білків мають бути тваринного походження, 30 % жирів — рослинного; вміст у раціоні вітамінів, солей і мікроелементів повинен відповідати потребам у них, а також бути нижчим за токсичний рівень. Рідини має бути 2–2,5 л. Їжа повинна відповідати національним традиціям. 
4) Для збалансованого харчування велике значення має правильне приготування їжі — наприклад, при нагріванні деякі вітаміни руйнуються.
39. 1) Збільшення рівня основного обміну з урахуванням скарг пацієнта свідчить про підвищений рівень тиреоїдних гормонів. 
2) Зміна рівня основного обміну у людини повинна здійснюватися за стандартних умов: стан фізичного (положення лежачи, з розслабленою мускулатурою) і психоемоційного спокою; натщесерце (через 12–16 год після їди, білки виключаються за 2–3 доби); при комфортній температурі довкілля (для легко одягненої людини комфортною температурою є 22 °С); стан неспання. 
3) Рівень основного обміну визначають стать, вік, зріст і маса тіла людини.
40. 1) За умов переїзду людини з умов середньої смуги на постійне місце проживання на Північ рівень основного обміну у неї підвищиться, оскільки зросте тепловіддача, що призведе до збільшення теплопродукції. 
2) Під час виконання фізичної роботи енерговитрати підвищуються на величину робочої надбавки: що важча фізична робота, то більша величина робочої надбавки. Рівень енергетичного обміну підвищується за умов зміни температури довкілля, а також після їди, тобто у результаті специфічно-динамічної дії їжі. Білкова їжа підвищує рівень обміну до 30 %, а вуглеводи і жири — до 10 %. Під час сну енерговитрати знижуються порівняно з рівнем основного обміну на 10 %. Інтенсивність енерговитрат визначається функціональним станом ЦНС, а також активністю залоз внутрішньої секреції (щитоподібної залози, гіпофіза, статевих залоз). 
3) Середня величина основного обміну у чоловіка 35 років, середнього зросту (165 см) і з середньою масою тіла (70 кг) становить 1700 ккал/добу, або 1 ккал на 1 кг маси тіла за 1 год, а у жінки того ж віку, зросту і маси тіла середня величина основного обміну на 10 % нижча.
41. 1) Калоричним (або тепловим) коефіцієнтом називається кількість тепла, що вивільнюється при згоранні 1 г поживної речовини. 
Кількість тепла, виділеного під час окиснення, не залежить від шляху, яким іде реакція, і визначається лише вихідними речовинами та кінцевими продуктами. Фізичний калоричний коефіцієнт білків більший від фізіологічного, оскільки згорання в калориметрі іде до кінцевих продуктів: СО2, Н2О і NH3, а під час їх окиснення в організмі утворюються сечовина, сечова кислота, креатин, тобто речовини, які мають досить високу теплотворну здатність. 
2) Фізичний і фізіологічний коефіцієнти жирів однакові і становлять 9,3 ккал тепла. Фізичний і фізіологічний коефіцієнти вуглеводів теж однакові і становлять 4,1 ккал. Окиснення жирів і вуглеводів у калориметрі та в організмі іде до кінця з утворенням кінцевих продуктів: СО2 і Н2О.
3) На окиснення 1 г жирів витрачається найбільша кількість О2.
42. 1) У період роботи у канцелярії енергетична цінність харчового раціону з урахуванням засвоюваності їжі за умов змішаного харчування (90 %) повинна дорівнювати 3300 ккал. 
2) У відпускний період енергетичну цінність харчового раціону необхідно підвищити пропорційно рівню фізичного навантаження. 
3) Спочатку — азотиста рівновага, а потім — позитивний азотистий баланс.

Практичні навички з фізіології системи виділення
Мотиваційна характеристика теми. Знання практичних навичок дослідження функціонального стану органів сечовидільної системи необхідне для розуміння механізмів функціонування системи виділення, яка забезпечує нормальний рівень метаболічних процесів у органах і тканинах.
Мета заняття. Знати: 
1. Механізми сечоутворення і сечовиділення. 
2. Фізіологічні основи клінічних методів дослідження функціонального стану органів системи сечоутворення.
Перелік практичних навичок із фізіології системи виділення:
1. Розрахувати швидкість фільтрації у клубочках. Зробити висновок.
2. Розрахувати рівень реабсорбції води у нефроні. Зробити висновок.
3. Оцінити результати проб за Зимницьким, Нечипоренком, Каковським — Аддісом, Амбурже.
4. Намалювати схему рефлексу сечовиділення і позначити його частини.
5. Побудувати контур регуляції процесу сечовиділення.
6. Побудувати контур регуляції ренін-ангіотензин-альдостеронової системи.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань
1. Який вид діурезу розвивається у хворих із нецукровим діабетом?
A. Антидіурез
B. Водний діурез
C. Осмотичний діурез
D. Антидіурез і осмотичний діурез
E. Осмотичний діурез і антидіурез
2. Реабсорбцією у процесі сечоутворення називають:
A. Активне всмоктування деяких речовин із крові до ниркових канальців
B. Обов’язкове зворотне всмоктування деяких речовин із збиральних трубочок нефрону в кров
C. Процес зворотного всмоктування речовин з ниркових канальців у кров
D. Пасивне всмоктування деяких речовин із крові до ниркових канальців
E. Активне всмоктування деяких речовин із крові до ниркових канальців і процес зворотного всмоктування речовин з ниркових канальців у кров

3. Процес секреції у механізмі сечоутворення полягає у:
A. Пасивному виведенні з організму продуктів обміну
B. Активному виведенні речовин з крові до просвіту канальців
C. Фільтрації у просвіт канальців плазми крові
D. Активній фільтрації у просвіт канальців глюкози
E. Активній фільтрації у просвіт канальців глюкози й активному виведенні речовин із крові у просвіт канальців

4. Добовий діурез у нормі дорівнює:
A. 	15–20 л
B. 	150–180 л
C. 	1,5–2,0 л
D. 	3–5 л
E. 	7–10 л

5. Яку реакцію (рН) може мати сеча у здорової людини?
A. 	Кислу
B. 	Нейтральну
C. 	Нейтральну і кислу
D. 	Лужну
E. 	Усі відповіді правильні

6. Скільки первинної сечі утворюється за добу?
A. 	150–180 л
B. 	1,5–2,0 л
C. 	40–50 л
D. 	30–40 л
E. 	15–20 л

7. Утворення кінцевої сечі є результатом:
A. 	Фільтрації, реабсорбції, активного транспорту
B. Фільтрації, реабсорбції, піноцитозу
C. 	Фільтрації, реабсорбції, канальцевої секреції
D. 	Фільтрації, адсорбції
E. 	Фільтрації, адсорбції, активного транспорту

8. Процес утворення первинної сечі у капсулі Шумлянського — Боумена називається:
A. 	Канальцевою екскрецією
B. 	Канальцевою реабсорбцією
C. 	Канальцевою секрецією
D. 	Клубочковою фільтрацією
E. 	Канальцевою реабсорбцією та канальцевою секрецією

9. Утворення первинної сечі з плазми крові є функцією:
A. 	Проксимальних канальців нефрону
B. 	Капілярів клубочків ниркового тільця
C. 	Дистальних канальців нефрону
D. 	Збиральних трубочок нефрону
E. 	Збиральних трубочок нефрону і дистальних канальців нефрону

10. Від просвіту приносних і виносних артеріол і від проникності мембран капілярів ниркового клубочка залежить величина:
A. 	Фільтрації
B. 	Секреції
C. 	Онкотичного тиску
D. 	Реабсорбції
E. 	Секреції та реабсорбції

Відповіді
1.B, 2.C, 3.B, 4.C, 5.E, 6.A, 7.C, 8.D, 9.B, 10.A.

Тестові завдання до самоконтролю 
рівня знань за програмою «Крок-1»
1. Як називається клубочковий фільтрат, що утворюється?
A. 	Кінцевою сечею
B. 	Вторинною сечею
C. 	Коефіцієнтом очищення
D. 	Первинною сечею
E. 	Первинною сечею і вторинною сечею

2. Як називається всмоктування назад у кров із первинної сечі води, амінокислот, мікроелементів, солей, низькомолекулярних білків?
A. 	Канальцевою секрецією
B. 	Канальцевою реабсорбцією
C. 	Клубочковою фільтрацією
D. Адсорбцією
E. 	Клубочковою фільтрацією та канальцевою секрецією

3. Система ниркових канальців, у яких процеси всмоктування іонів натрію та води взаємозумовлені, називається:
A. 	Клубочковою системою
B. 	Поворотно-протиточно-множинною системою
C. 	Канальцевою системою
D. 	Збиральними трубочками
E. 	Клубочковою і канальцевою системою
4. Яка функція збиральних трубочок нефрону?
A. 	Утворення реніну
B. 	Синтез білка
C. 	Екскреція метаболітів
D. 	Концентрація сечі
E. 	Утворення простагландинів
5. За якого приблизно об’єму сечі у сечовому міхурі з’являються перші позиви до сечовипускання?
A. 50 мл
B. 300 мл
C. 150 мл
D. 500 мл
E. 1500 мл

6. Як називається припинення утворення сечі?
A. Протеїнурія
B. Глюкозурія
C. Альбумінурія
D. Поліурія
E. Анурія

7. Який відділ нефрону бере участь у фільтрації?
A. Дистальний каналець
B. Проксимальний каналець
C. Нирковий клубочок
D. Висхідний відділ петлі Генле
E. Проксимальний каналець і нирковий клубочок

8. Який відділ нефрону практично повністю непроникний для води?
A. Низхідний відділ петлі
B. Проксимальний звивистий каналець
C. Капіляри клубочка
D. Висхідний відділ петлі Генле
E. Збиральні трубочки

9. Головним функціональним елементом поворотно-протиточно-множинної системи нирки є:
A. Мальпігієвий клубочок
B. Юкстагломерулярний апарат
C. Петля Генле
D. Ниркова миска
E. Сечовід

10. Який об’єм ультрафільтрату утворюється за нормальних умов в обох нирках за одну хвилину:
а. 240–250 мл
В. 50–60 мл
C. 25–30 мл
D. 125–130 мл 
E. 60–100 мл
Відповіді
1.D, 2.В, 3.В, 4.D, 5.С, 6.Е, 7.С, 8.D, 9.С, 10.D.

Ситуаційні завдання
1. За умов захворювань нирок, що супроводжуються підвищенням проникності ниркового фільтра, розвиваються набряки. Вони можуть спостерігатися також під час тривалого голодування. Поясніть: 
1) Які сили забезпечують обмін рідини між кров’ю і тканинами у мікроциркуляторному руслі? 
2) Які речовини проходять і не проходять через нирковий фільтр у нормі? 
3) Які механізми розвитку набряків за умов голодування і при підвищенні проникності ниркового фільтра?
2. Під час нічного сну швидкість сечоутворення, як правило, зменшується, а сеча, що утворюється, більш концентрована, ніж удень. Поясніть: 
1) Як зміниться величина AT під час сну? 
2) Який гормон може впливати на судинний тонус і процеси сечоутворення? 
3) Які причини вказаної особливості роботи нирок уночі?
3. Поясніть, як зміниться (і чи зміниться) діяльність денервованої нирки.
4. Аналіз результатів дослідження показав, що осмотична концентрація сечі ранкової порції в одного обстежуваного становить 280 мосмоль/л, у другого — 250 мосмоль/л. За годину після підшкірного введення 5 од. водного розчину вазопресину осмотична концентрація сечі становила 280 і 600 мосмоль/л відповідно, тобто у першого обстежуваного осмотична концентрація сечі не змінилася, а у другого — підвищилася. Поясніть: 
1) Де виробляється і виділяється гормон вазопресин? 
2) Які органи є мішенню для вазопресину? 
3) Які можливі причини поліурії в обох обстежуваних?
5. У результаті експериментального дослідження виявлено, шо введення у внутрішню сонну артерію тварини гіпертонічного розчину натрію хлориду викликало стимуляцію секреції вазопресину, а введення гіпертонічного розчину сечовини — ні. Поясніть: 
1) Як регулюється секреція вазопресину? 
2) Чи однакова проникність клітинних мембран для натрію та сечовини? 
3) Як пояснити різні ефекти введення гіпертонічних розчинів указаних речовин?
6. Під час обстеження в досліджуваного на тлі підвищеного AT виявлено звуження однієї з ниркових артерій. Поясніть: 
1) Яка речовина виділяється ниркою за умов зниження ниркового кровотоку?
2) Яки речовини судинорозширювальної дії у даному випадку найефективніші для зниження AT — блокатори a-адренорецепторів aбо ж інгібітори ангіотензинперетворювального ферменту? 
3) Які ще причини можуть призвести до зменшення ниркового кровотоку?
7. Експериментальна тварина (щур) знаходиться у клітці, де є вільний доступ до корму і води. Тварині введена мікродоза ангіотензину2 у бічні шлуночки мозку. Поясніть: 
1) Як зміниться поведінка тварини? 
2) З чим може бути пов’язане підвищення рівня ендогенного ангіотензину2 у плазмі крові та лікворі у пацієнтів?
8. У результаті обстеження виявлено, що в першого досліджуваного осмотична концентрація сечі становить 300 мосмоль/л, швидкість утворення сечі — 2 мл/хв; у другого обстежуваного осмотична концентрація сечі — 150 мосмоль/л, швидкість утворення сечі — 4 мл/хв; у третього 
обстежуваного осмотична концентрація сечі 
600 мосмоль/л, швидкість утворення сечі — 1 мл/хв. Поясніть: 
1) Який з обстежуваних імовірно гіпергідратований, який знаходиться у стані водної рівноваги, який відносно зневоднений? 
2) У якого з обстежуваних осмотична концентрація сечі вища, ніж осмотична концентрація плазми крові? 
3) У якому відділі нефрону відбувається остаточна концентрація сечі, як регулюється цей процес?
Відповіді до ситуаційних завдань
1. 1) Обмін рідини між кров’ю і тканинами забезпечується, в основному, завдяки взаємодії гідростатичного тиску крові, який сприяє виходу рідини з судинного русла, і колоїдно-осмотичного тиску плазми, що забезпечує повернення рідини до судинного русла. 
2) За нормальної фільтрації у нирковому тільці в первинну сечу вільно проходять усі речовини плазми крові, за винятком білків, які нирковий фільтр пропускає в дуже незначній кількості. 
3) Як за умов тривалого голодування, так і під час втрати білків крізь нирковий фільтр за умов підвищення його проникності знижується концентрація білків у плазмі крові, зменшується онкотичний тиск, що порушує баланс між фільтрацією плазми у тканині та поверненням її до кровоносного русла, що призводить до набряків.
2. 1) Під час нічного сну відбувається зниження АТ. 
2) АДГ, взаємодіючи з рецепторами типу V1 у судинах, може викликати їх звуження, а взаємодіючи з рецепторами типу V2 у нирках, — посилення реабсорбції води і зниження діурезу. 
3) За умов зниження середнього AT на 5 % або більше секреція вазопресину дещо збільшується, що і призводить до зниження кількості і підвищення концентрації сечі.
3. Нервова система впливає лише на стан гладкої мускулатури стінок судин, які забезпечують кровопостачання нирки. За умов зміни просвіту судин змінюється кількість крові, що припливає, і величина АТ. У результаті зміниться інтенсивність фільтрації.
4. 1) Вазопресин синтезується як прогормон у нейронах супраоптичного і паравентрикулярного ядер гіпоталамуса. Транспортується аксонами до задньої частки гіпофіза і виділяється під час деполяризації нейрона. 
2) Вазопресин чинить вазоконстрикторну дію, взаємодіючи з рецепторами типу V1 у судинах, і посилює реабсорбцію води у збиральних трубочках, взаємодіючи з рецепторами типу V2. 
3) Осмотична концентрація сечі, порівняно з осмотичною концентрацією плазми крові на тлі водної депривації, свідчить про нездатність нирок концентрувати сечу. Концентрація сечі у збиральних трубочках регулюється вазопресином, отже, в обох обстежуваних недостатньо виявляються ефекти даного гормону — спостерігаються симптоми нецукрового діабету. Після введення вазопресину в другого обстежуваного концентраційна здатність нирок відновлюється, отже, нецукровий діабет є центральним, пов’язаним із недостатнім продукуванням даного гормону внаслідок, наприклад, черепно-мозкової травми. У першого обстежуваного нецукровий діабет є нефрогенним, викликаним відсутністю реакції збиральних трубочок на АДГ, наприклад, на тлі лікування психічного захворювання солями літію.
5. 1) Гіпотеза, яка пояснює механізм активації гіпоталамічних осморецепторів, виходить з того, що за умов підвищення осмотичної концентрації плазми крові створюється осмотичний градієнт між позаклітинним і внутрішньоклітинним водними просторами. Вода виходить з осморецепторних клітин, об’єм ocтанніх зменшується, що призводить до їх активації. Активація осморецепторів спричинює збільшення виділення вазопресину, що і спостерігається під час введення розчину натрію хлориду. 
2) Біологічні мембрани проникніші для сечовини, ніж для натрію хлориду. 
3) Сечовина легко проникає крізь біологічні мембрани всередину клітин, що призводить до входу, а не виходу води з осморецепторних клітин. Об’єм цих клітин не зменшується, а збільшується, активації осморецепторів не відбувається, отже, немає і збільшення виділення вазопресину.
6. 1) За умов звуження ниркової артерії знижується нирковий кровотік, що приводить до виділення реніну й активації ренін-ангіотензинової системи. 
2) Отже, у даному випадку використання інгібітора ангіотензин-перетворювального ферменту дасть більш виражений гіпотензивний ефект. 
3) До зниження ниркового кровотоку може призвести, наприклад, зменшення ОЦК на тлі крововтрати разом із звуженням приносних судин ниркового тільця на фоні активації симпатоадреналової системи під час болю, що супроводжує травму.
7. 1) Оскільки ангіотензин2 має дипсогенний ефект завдяки взаємодії з ангіотензиновими рецепторами другого типу гіпоталамічного центру спраги, то у даної тварини виявиться пошукова питна поведінка. 
2) Підвищення рівня ангіотензину може бути пов’язане зі зменшенням ОЦК у результаті кровотечі, втрати рідини через ШКТ при блюванні, діареї, зневодненні організму за умов підвищеної температури.
8. 1) За умов водного навантаження (гіпергідратації) посилюється утворення гіпоосмотичної сечі. При відносному дефіциті води зменшується об’єм утворення сечі та концентрація її підвищується. Таким чином, перший обстежуваний знаходиться у стані водної рівноваги, другий — гіпергідратований, у третього — дефіцит води. 
2) У третього обстежуваного осмотична концентрація сечі 600 мосмоль/л, осмотична концентрація плазми крові за нормою близько 30 мосмоль/л. 
3) Остаточна концентрація сечі відбувається у збиральних трубочках, що проходять крізь мозкову речовину нирки. Реабсорбція води у збиральниx трубочках регулюється, у першу чергу, вазопресином, який, взаємодіючи з рецепторами типу V2, сприяє вбудовуванню водних каналів (аквапоринів типів 2 і 4) до апікальних і бaзaльниx мембран епітеліальних клітин збиральних трубочок.

Тема 23. Рубіжний контроль з фізіології дихання, травлення і виділення.
Фізіологія системи дихання:
1. Загальна характеристика системи дихання. Основні етапи дихання.
2. Біомеханіка вдиху і видиху.
3. Еластична тяга легенів, негативний тиск у плевральній порожнині.
4. Сурфактанти, їх роль у диханні.
5. Зовнішнє дихання. Показники зовнішнього дихання і їх оцінка.
6. Анатомічний і фізіологічний мертвий простір, його фізіологічна роль.
7. Дифузія газів у легенях. Дифузійна здатність легенів і фактори, від яких вона залежить.
8. Транспорт кисню кров’ю. Киснева ємність крові.
9. Крива дисоціації оксигемоглобіну, фактори, які впливають на її хід.
10. Транспорт вуглекислого газу кров’ю. Роль еритроцитів у транспорті вуглекислого газу.
11. Фізіологічна роль дихальних шляхів, регуляція їх просвіту.
12. Дихальний центр, його будова, регуляція ритмічності дихання.
13. Механізм першого вдиху у новонародженого.
14. Роль рецепторів розтягування легенів і блукаючих нервів у регуляції дихання.
15. Роль центральних і периферичних хеморецепторів у регуляції дихання. Компоненти крові, які стимулюють зовнішнє дихання.
16. Регуляція зовнішнього дихання під час фізичного навантаження.
Енергетичний обмін
1. Джерела енергії та шляхи використання енергії в організмі людини.
2. Методи визначення енерговитрат людини. Дихальний коефіцієнт і його значення.
3. Значення калориметричного еквівалента кисню і його зміна за умови окиснення білків, жирів і вуглеводів.
4. Основний обмін і умови його визначення, фактори, що впливають на його величину.
5. Робочий обмін, значення його визначення. Наведіть приклади енерговитрат при різних видах діяльності.
Терморегуляція
1. Температура тіла людини, її добові коливання.
2. Фізіологічне значення гомотермії. Центр терморегуляції. Опишіть види терморецепторів і їх властивості.
3. Процеси теплоутворення в організмі, роль окремих органів у їх регуляції.
4. Види тепловіддачі в організмі, їх регуляція і механізми.
5. Опишіть функціональну систему, що забезпечує підтримку постійності температури внутрішнього середовища за різних умов зовнішнього.
6. Фізіологічні основи загартовування.
Система травлення
1. Загальна характеристика системи травлення. Типи й етапи травлення.
2. Опишіть етапи обробки їжі у ротовій порожнині. Охарактеризуйте механізми механічної та хімічної обробки їжі у ротовій порожнині.
3. Охарактеризуйте акт жування, його регуляцію й особливості залежно від вигляду їжі.
4. Охарактеризуйте акт ковтання, його фази, регуляцію.
5. Склад слини, її кількість залежно від вигляду їжі, роль у травленні.
6. Перерахуйте види слинних залоз та їх функції. Опишіть механізм утворення первинної та вторинної слини, його регуляцію.
7. Регуляція слиновиділення. Вплив властивостей подразника на кількість і якість слини.
8. Опишіть структуру смакової сенсорної системи та її функції. Намалюйте схему смакових полів язика.
9. Склад і властивості шлункового соку. Механізми секреції соляної кислоти.
10. Перерахуйте фази і види регуляції шлункової секреції. Охарактеризуйте складно-рефлекторну («цефалічну») фазу регуляції шлункової секреції.
11. Опишіть механізм нейрогуморальної (шлункової та кишкової) фази регуляції шлункової секреції. Ентеральні стимулятори й інгібітори шлункової секреції.
12. Нервові та гуморальні механізми гальмування шлункової секреції.
13. Рухова функція шлунка, її регуляція. Механізми переходу шлункового вмісту в дванадцятипалу кишку.
14. Перерахуйте й охарактеризуйте методи дослідження секреторної та рухової функцій шлунка у людини.
15. Охарактеризуйте зовнішньосекреторну функцію підшлункової залози. Опишіть склад і властивості підшлункового соку.
16. Опишіть методи дослідження секреції підшлункового соку в людини.
17. Фази регуляції секреторної функції підшлункової залози.
18. Опишіть роль печінки у травленні. Дайте порівняльну характеристику складу печінкової та міхурової жовчі.
19. Опишіть механізми жовчоутворення та її виділення.
20. Регуляція формування і виділення жовчі. Механізми виділення жовчі у дванадцятипалу кишку.
21. Охарактеризуйте механізми і фактори регуляції утворення жовчі та її виділення у дванадцятипалу кишку.
22. Перелічіть і охарактеризуйте види травлення у кишечнику. Опишіть роль мікрофлори товстого кишечнику в травленні.
23. Склад і властивості кишкового соку, його роль у травленні. Механізми регуляції його секреції.
24. Опишіть фізіологічні механізми порожнинного і мембранного травлення.
25. Опишіть методи дослідження кишкової секреції та моторики у людини.
26. Фізіологічні механізми голоду і насичення.
27. Всмоктування в травному каналі. Механізми всмоктування іонів натрію, води, вуглеводів, білків, жирів.
28. Види моторики товстого кишечнику, їх характеристика і регуляція.
Система виділення
1. Загальна характеристика і структура системи виділення. Роль нирок у процесах виділення. Особливості кровопостачання нирок.
2. Будова і функції структурно-функціональної одиниці нирок — нефрону. Види нефронів. Намалюйте схему нефрону і позначте його структурні елементи.
3. Перерахуйте основні механізми сечоутворення. Охарактеризуйте фільтрацію у клубочках і фактори, від яких вона залежить.
4. Опишіть секреторні та реабсорбні процеси у проксимальних, дистальних канальцях і збиральних трубочках, механізми їх регуляції.
5. Поворотно-протиточно-множинна система нефронів, її роль і фізіологічні механізми. Намалюйте схему поворотно-протиточно-множинної системи.
6. Поняття про кліренс і визначення швидкості фільтрації, ниркового плазмотоку і кровотоку.
7. Регуляція реабсорбції іонів натрію і води у канальцях нефронів.
8. Роль нирок у забезпеченні ізоосмії. Механізми спраги.
9. Роль нирок у забезпеченні ізоволюмії.
10. Роль нирок у забезпеченні постійності кислотно-лужного стану крові.
11. Сечовипускання і його регуляція.
12. Ендокринно-метаболічна функція нирок.
Перелік практичних навичок до підготовки 
з модульного контролю № 3
1. Розрахувати основний обмін досліджуваного, визначивши споживання О2 за спірограмою, зареєстрованою за стандартних умов. Зробити висновок.
2. Оцінити результати і провести аналіз проби із затримкою дихання.
3. Розрахунок належного основного обміну за таблицями Гарріса і Бенедикта.
4. Розрахунок відсотка відхилення фактичного обміну від належного.
5. Складання харчових раціонів.
6. Оцінка стану обміну речовин і енергії за індексом маси тіла.
7. Вимір температури шкіри у різних ділянках тіла.
8. Травна дія слини на крохмаль.
9. Якісна проба на вміст муцину.
10. Дослідження смакових полів язика.
11. Визначення порога смакової чутливості.
12. Оцінити секреторну функцію шлунка людини за ацидотестом.
13. Визначити швидкість фільтрації у клубочках. Зробити висновок.
14. Оцінити результати дослідження функції нирок за методом Зимницького.
15. Визначити величину реабсорбції води у нефроні. Зробити висновок.
16. Оцінити результати дослідження функції нирок за методом Нечипоренка, Каковського — Аддіса, Амбурже.
22. Оцінювати стан кожного з етапів дихання і механізми регуляції на основі аналізу параметрів, які характеризують функції етапів дихання.
23. Оцінювати стан організму за показниками спірометрії.
24. Оцінювати стан організму за показниками спірографії.
25. Оцінювати стан організму за показниками пневмотахометрії.

ПРЕДМЕТНИЙ ПОКАЖЧИК 

А	— адреналін
АДГ	— антидіуретичний гормон
АДФ	— аденозинтрифосфорна кислота
АКТГ 	— адренокортикотропний гормон
АНС	— автономна нервова система
АРД	— акцептор результату дії
АРП	— абсолютний рефрактерний період
АТ 	— артеріальний тиск
АТФ 	— аденозинтрифосфорна кислота
АХ	— ацетилхолін
БАР	— біологічно активні речовини
БР	— безумовний рефлекс
ВЕО2	— вентиляційний еквівалент кисню
ВІП	— вазоінтестинальний пептид
ВНД	— вища нервова діяльність
ВП	— виконуючий пристрій
ВРП	— відносний рефрактерний період
ГАМК	— гамма-аміномасляна кислота
ГП	— генераторний потенціал
ГПСП	— гальмівний постсинаптичний потенціал
ДАТ	— діастолічний артеріальний тиск
ДК	— дихальний коефіцієнт
ДНК	— дезоксирибонуклеїнова кислота
ДО	— дихальний об’єм
Е 	— енергія
ЕАКК	— епсилон-амінокапронова кислота
ЕВС	— електрична вісь серця
ЕЕГ	— електроенцефалографія
ЕКГ	— електрокардіограма
ЕМГ	— електроміографія
Ер	— еритроцити
ЕРС	— електрорушійна сила
Євд	— ємність вдиху
ЖЄЛ	— життєва ємність легень
ЗЄЛ	— загальна ємність легень
ЗПСП	— збуджувальний постсинаптичний 
		потенціал
ІМТ	— індекс маси тіла
ІФР	— інсуліноподібний фактор росту
КВО2	— коефіцієнт використання кисню
КЕ	— кисневий еквівалент
КЄК	— киснева ємність крові
КЛВ	— коефіцієнт легеневої вентиляції
КЛР	— кислотно-лужна рівновага
КП	— кольоровий показник
КПр	— керуючий пристрій
КРД	— критичний рівень деполяризації
КСФ	— колонієстимулювальний фактор
Л	— лейкоцити
ЛВ	— локальна відповідь
ЛП	— локальний потенціал
ЛТГ	— лютеотропний гормон
МАО	— моноаміноксидаза
МВЛ	— максимальна вентиляція легень
МП 	— мембранний потенціал
МПД	— мембранний потенціал дії
МПС	— мембранний потенціал спокою
МСО2	— максимальне споживання кисню
МСНС	— метасимпатична нервова система
НА	— норадреналін
НОО	— належний основний обмін
НС	— нервова система
ОМП	— об’єм мертвого простору
ОО	— основний обмін
ОРЕ 	— осмотична резистентність
		еритроцитів
ОФВ1	— об’єм форсованого видиху
		за першу секунду
ОЦК	— об’єм циркулюючої крові
ПКП	— потенціал кінцевої пластинки
ПСНС	— парасимпатична нервова система
ПСР	— показник сили руки
ПТ	— пульсовий тиск
РНК	— рибонуклеїнова кислота
РОвд	— резервний об’єм вдиху
РОвид	— резервний об’єм видиху
РП	— рецепторний потенціал
РФ	— ретикулярна формація
САТ	— систолічний артеріальний тиск
СГЕ	— середній вміст Hb в одному Ер
СНС	— симпатична нервова система
ССС	— серцево-судинна система
СТГ	— соматотропний гормон
СФГ	— сфігмограма
СЦ	— серцевий цикл
Т3	— трийодтиронін
Т4	— тетрайодтиронін
Тр	— тромбоцити
УОС	— ударний об’єм серця
УР	— умовний рефлекс
ФЖЄЛ	— форсована життєва ємність легень
ФЗЄ	— функціональна залишкова ємність 
ФКГ	— фонокардіографія
ФОО	— фактичний основний обмін
ФСГ	— фолікулостимулювальний гормон
ФТ	— фільтраційний тиск
ХВЛ	— хвилинна вентиляція легень
ХГ	— хоріонічний гонадотропін
ХЕ	— холінестераза
ХОД	— хвилинний об’єм дихання
ХОК	— хвилинний об’єм кровотоку = 
ХОС	— хвилинний об’єм серця
ХПК	— хвилинне поглинання кисню
ХСО2	— хвилинне споживання кисню
цАМФ	— циклічний аденозинмонофосфат
ЦНС	— центральна нервова система
ЧД	— частота дихання
ЧП	— частота пульсу
ЧСС	— частота серцевих скорочень
ШКТ	— шлунково-кишковий тракт
ШКФ	— швидкість клубочкової фільтрації
ШОЕ	— швидкість осідання еритроцитів
AV	— атріовентрикулярний вузол
Hb	— гемоглобін
Ht	— гематокрит
SA	— синоатріальний вузол
Перелік  рекомендованої літератури 
Основна:
1.	Гжегоцький М. Р. Фізіологія : навчально-методичний посібник до практичних занять та самостійної роботи / М. Р. Гжегоцький [та ін.]. – Вінниця : Нова книга. – 2019. - 464 с.
2.	Фізіологія. Короткий курс. 2-ге вид. / Мороз В.М., Йолтухівський М.В., Шандра О.А. [та ін.]-  за ред. Мороз В.М., Йолтухівський М.В. – Вінниця : Нова книга. – 2019. -  392 с.
3.	Physiology [textbook] / V. M. Moroz, O.A. Shandra. – 4th ed. - Vinnytsya: Nova Kniga. - 2019. - 728p.
4.	Філімонов В. І. Фізіологія людини: підручник / В. Ф .Філімонов .- 3є вид., К.: Медицина, 2015. - 488 с.
5.	Фізіологія : підручник для студ. вищ. мед. навч. закл. / В. Г. Шевчук [та ін.], за ред. В. Г. Шевчука. - Вид. 4, випр. і доповн. – Вінниця : Нова книга. - 2018. - 447 с.
Додаткова:
1.	Costanzo L. S. Physiology /  L. S. Costanzo. -  Elsevier. - 6th ed., 2017. -  528 p 
2.	Ganong's Review of Medical Physiology / K. E. Barrett, S. M. Barman, J. Yuan, H. L. Brooks. - McGraw Hill Professional. – 26th edition, 2019. – 752 p.
3.	Guyton А. Textbook of Medical Physiology / A. Guyton,  J. E. Hall. -  Elsevier. -  14th Edition, 2021. – 1820 p.
4.	Koeppen B. M.«Berne and Levy Physiology /  B. M. Koeppen,  B. A. Stanton. -  Elsevier. - 7th edition, 2018. – 880 p.
5.	Sembulingam K. Essentials of Medical Physiology / K. Sembulingam, P. Sembulingam. – Jaypee Brothers Medical Publishers. – 8th ed., 2019. – 1186 p.